АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/1389/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Посилалася на те, що сторони є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_3 навчається в Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича і є студентом першого курсу факультету фізичної культури здоров`я людини денної форми навчання. Стипендія йому не нараховується.

Батько ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Вказувала на те, що працює в Чернівецькій обласній клінічній лікарні на посаді лікаря та отримує середній дохід в розмірі 8500 гривень. Цих коштів не вистачає на оплату комунальних платежів, забезпечення себе та утримання сина.

Стан здоров`я ОСОБА_2 задовільний, інших утриманців у нього не має.

Відповідач є військовим пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років, працює та одержує заробітну плату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/7 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з 17 лютого 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд вважав безпідставними аргументи позивачки про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Суд врахував, що позивачка працює лікарем в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», щомісячно одержує заробітну плату та в рівній мірі з відповідачем зобов`язана надавати допомогу на утримання повнолітнього сина.

Відповідач належними та допустимими доказами довів ті обставини, що у нього не має можливості надавати матеріальну допомогу на період навчання свого повнолітнього сина у розмірі, запропонованому позивачем.

Відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд врахував обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні батька похилого віку, якому понад 80 років, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та прийшов до висновку, що ОСОБА_2 фактично спроможний надавати допомогу на повнолітнього сина у розмірі 1/7 частки його доходу щомісячно, що становитиме понад 4000 гривень щомісячно.

Саме такий розмір аліментів відповідатиме інтересам повнолітнього сина, забезпеченню його рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвали рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що до досягнення повнолітня їх сином, відповідач сплачував аліменти за рішенням суду в розмірі 1/4 частки доходів, починаючи з 24 лютого 2021 року. Відповідач не надав доказів про те, що його матеріальне становище змінилося чи виникли обставини, які позбавляють його сплачувати аліменти в вказаному розмірі.

Відповідачем не надано доказів, які підтверджується необхідність утримання його батька.

Суд першої інстанції не врахував матеріальне становище дитини, а також наявність у позивачки споживчих кредитів.

Також суд не врахував щомісячний сукупний дохід відповідача, який становить 32 024 гривні.

Вважала, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/7 частки доходів відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Посилається на те, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам та правильно встановив ту обставину, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі, який запропонований позивачкою.

Суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що позивачка працює лікарем в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та щомісячно отримує заробітну плату та зобов`язана в рівній мірі з відповідачем надавати допомогу повнолітньому сину.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що споживчий кредит, який наданий позивачці, вона використовувала на утримання сина.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 25 липня 1992 року серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 листопада 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повнолітній ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на І курсі факультету фізичної культури та здоров`я людини Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, що підтверджується довідкою Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 8 лютого 2022 року №222.22 (а.с.12).

З довідки ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про доходи від 16 лютого 2022 року №29 вбачається, що ОСОБА_1 працює в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді лікаря поліклініки та її дохід за період з серпня 2021 року по січень 2022 року склав 64 245 гривень 73 копійки (а.с.18).

Відповідач працює на посаді начальника відділу Управління поліції охорони в Сумській області. Сукупний дохід у вигляді заробітної плати за шість місяців ОСОБА_2 становив 122 926 гривень 92 копійки, що підтверджується довідкою Управління поліції охорони в Сумській області від 27 червня 2022 року, №904 (а.с.101).

ОСОБА_2 є пенсіонером та одержує пенсію. Зокрема, за липень 2022 року розмір його пенсії склав 11 537 гривень 88 копійок, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №69 від 15 липня 2022 року (а.с.110).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2021 року і досягнення ним повноліття (а.с.44-47).

Встановлено також, що ОСОБА_2 добровільно приймає участь у витратах на утримання сина та сплачує половину вартості його навчання в університеті (а.с.49-50).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Тако, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів.

Однак, суд першої інстанції неправильно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ОСОБА_2 фактично спроможний надавати допомогу на повнолітнього сина тільки у розмірі 1/7 частки його доходу щомісячно.

Такий висновок суду зроблений, зокрема, на підставі тієї обставини, що на утриманні відповідача перебуває батько похилого віку ОСОБА_4 , 1941 року народження, який хворіє та потребує сторонньої допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Такий висновок Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 5 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц.

Апеляційний суд вважає, що відповідач не надав належних на допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що його батько ОСОБА_4 потребує надання матеріальної допомоги.

Хвороба батька відповідача не є безумовною підставою, яка вказує на потребу батька в матеріальній допомозі, а отже і виникнення обов`язку ОСОБА_2 по його утриманню.

Також відповідачем не доведено те, що на його утриманні перебуває дитина жінки, з якою він перебуває у шлюбі.

Отже, апеляційний суд, враховуючи матеріальне становище сторін, вартість навчання, приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу).

При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини доходів відповідача згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 квітня 2021 року, що вказує на те, що він спроможний сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

Визначити, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 лютого 2022 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 липня 2022 року змінити.

Визначити, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 лютого 2022 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 серпня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді А.І. Владичан

М.І. Кулянда