Провадження №2/447/209/22
Справа №447/4224/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

21.09.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судового засідання - Данилів О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,-

встановив:

31.12.2021 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 31422,37 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову, покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій на праві приватної власності належав будинок по АДРЕСА_1 . Після її смерті спадкоємцями даного майна стали її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відповідач жодним чином не допомагає в утриманні будинку, гроші на сплату комунальних платежів не надавав. Після смерті ОСОБА_4 позивачка успадкувала 1/2 частину вказаного будинку і господарських споруд і продовжує оплачувати усі витрати пов`язані з утриманням будинку. Відповідач з липня 2017 року по листопад 2021 не оплатив жодної квитанції за комунальні послуги. Позивачка за вказаний період здійснила оплату житлово-комунальних послуг на утримання спірного будинку ( світло і газ) на загальну суму 62844,74грн., а оскільки відповідач являється власником 1/2 частини майна, тому просить стягнути з нього витрати на утримання нерухомого майна в сумі 31422,37грн. Крім цього позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10000грн. та сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Ухвалою від 31.01.2022 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.02.2022 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що він набув право спільної часткової власності на житловий будинок разом із господарськими будівлями в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 03.12.2020року, а другий співвласник ОСОБА_4 набув право власності на спірне майно 01.06.2020 і з моменту набуття ним права спільної частково власності жодних претензій до нього не мав. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і позивачка успадкувала належну йому частку на спадкове майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 13.09.2021року, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову.

18.02.2022р. позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просять позов задовольнити повністю Додатково пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті була заведена спадкова справа. Відповідач по справі ОСОБА_2 07.12.2017року подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав 03.12.2020року.

В судове засідання призначене на 21.09.2022 представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі заявленні необґрунтовано та безпідставно. В судове засідання призначене на 21.09.2022 представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності..

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій належало нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки роташовані на території Рудниківської сільської ради Львівської області. Після її смерті Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.12.2017 року за №288/2017 було заведено спадкову справу на належне їй нерухоме майно.

07.12.2017року ОСОБА_2 подав до Миколаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом.

01.06.2020року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_4 успадкував 1/2 частку житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

03.12.2020 року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_2 успадкував 1/2 частку житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2021року, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частку житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки №221 від 11.02.2022 виданої Рудниківським старостинським округом Миколаївської міської ради , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає за адресою АДРЕСА_2 з 07.12.1987року, а по АДРЕСА_1 не проживає з 1987р.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власникові належить, відповідно до ст.317 ЦК, права володіння, користування, розпорядження своїм майном, якими він користується чи не користується на власний розсуд, однак, незалежно від використання прав, зобов`язаний нести тягар утримання, що є не правом, а обов`язком. При цьому, місце проживання власника на зміст права власності не впливає.

У положенні ст. 13 Конституції України закріплено важливий принцип інституту права власності «власність зобов`язує». Кожен власник відповідно своєї частки має брати участь в різноманітних витрат, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

В судовому засіданні стороною позивача не представлено, а судом не здобуто доказів того, що наявні договори про надання -отримання житлово-комунальних послуг стосовно будинку АДРЕСА_1 укладені з ОСОБА_1 , щоб було належною правовою підставою для отримання послуг у встановленому законом порядку, а представлені суду квитанції свідчать , що такі договори оформлені на ОСОБА_3 .

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, як це визначено приписами ст. 360 Цивільного кодексу України.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Відповідно до ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Такий же порядок нарахування плати за надані комунальні послуги із застосуванням показань засобів обліку встановлений Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог та відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 544 ЦК України визначає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

На обґрунтування своїх позовних вимог, а також для підтвердження фактично понесених витрат, позивачем надано квитанції про оплату за газопостачання, світло.

Як вбачається із представлених стороною позивача квитанції про сплату за постачання електроенергії, газопостачання сума сплачених коштів з липня 2017 року по листопад 2021 року на утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_1 становить 62844,74грн.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 набув право спільної часткової власності (1/2 частка) на житловий будинок разом із господарськими будівлями в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 03.12.2020року, виданого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори. З цього часу він став співвласником вищевказаного житлового будинку. Інший співвласник - з 01.06.2020року був ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і який жодних претензій до позивача не заявляв.

Крім цього, судом враховано, що ОСОБА_1 13.09.2021 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , хоча проживає в будинку АДРЕСА_1 разом із сином на протязі останніх 11 років, користується послугами газопостачання та електроенергією, тобто є їх споживачем і використовує для власних потреб, а відповідач ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 1987року, і не є користувачем вказаних послуг.

Відтак, враховуючи вказані вище норми закону та фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 половини понесених витрат на послуги з оплати за газ та світло є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню, так як відповідача набув статусу співвласника 03.12.2020року, а інший співвласник будинку ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і жодних претензій, щодо сплати комунальних послуг до позивача не заявляв.

Керуючись ст..ст.259, 263, 264, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрати на житлово-комунальні послуги за період 2017-2021роки у сумі 31442,37 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 26.09.2022

Суддя Бачун О. І.