ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1117/20 Номер провадження 22-ц/814/382/22Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку та визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що сторонам належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Її частка становить 61/100 вказаного будинку, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідача - 39/100 ч. Зазначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Вважає, що частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі.

Просила суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 39/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , вартість якої в сумі 21 450 грн. нею внесено на депозитний рахунок суду і вказані кошти передати відповідачу ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на цю частку.

28 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі, посилаючись на те, що йому з відповідачем належить на праві спільної часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 , який вважає, можна поділити та виділити в натурі кожному з співвласників частки відповідно до запропонованого ним проекту. ОСОБА_2 перешкоджає йому користуватися його часткою будинку, який знаходиться в занедбаному стані, чим порушує його права як власника. Також вказує на те, що він не має іншого житла та ніде не зареєстрований.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року прийнято до розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку та визнання права власності задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 39/100 ч. житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 39/100 ч. житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 39/100 ч. житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 в сумі 21450 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 681 грн. 60 коп.

ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив змінити оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

У встановлені законом строки від ОСОБА_1 надійшло доповнення до апеляційної скарги в якому він просив долучити до його скарги висновок експерта № 63/21 від 04 січня 2022 року за результатами проведення будівельна-технічного дослідження; виділити йому в натурі частину спірного житлового будинку згідно другого варіанту розподілу зазначеного у висновку. Вказав, що згодний сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію 5604 грн.

Також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір та вартість проведеної експертизи.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником 39/100 частки спірного житлового будинку, однак в порушення його прав судом першої інстанції не взято до уваги відсутність у нього іншого житла. При цьому грошова компенсація за його частину будинку в розмірі 21450 грн не дає йому можливості забезпечити себе іншим житлом. За вказаних обставин вважає за доречне вирішити питання розподілу домоволодіння з виділом його частки в натурі. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_2 має у власності іншу житлову нерухомість.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_2 належить 61/100 частина вказаного будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 жовтня 2016 року. Інша частка, а саме: 39/100 - ОСОБА_1 , яка не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно технічного паспорту виданого 04 травня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», інвентаризаційна справа № 145 житловий будинок АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А,а», сараїв літ. «Б, б», гаража літ. « Г», погріба літ. «В», вбиральні літ. «Е», навісу літ. «Д», колонки літ. «К», огорожі №1, 1957 року забудови, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 10 серпня 2020 року, виготовленого року ФОП ОСОБА_4 , вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 55 000 грн.

Згідно квитанції №51044690 від 19 серпня 2020 року позивачем ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок Державної казначейської служби України грошові кошти у сумі 21 450 гривень - вартість 39/100 частки вказаного житлового будинку.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо припинення права на частку та визнання права власності

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що частка ОСОБА_1 є незначною, а посилання позивача на те, що виділ частки є неможливим заслуговують на увагу. Однак колегія суддів не може погодитися з даним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (стаття 365 ЦК України).

Припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Тому суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/3033/15-ц вказано, що: «положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2021 року в справі № 748/2338/19 зазначено, що: «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів на те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі повідомляв, що не має у власності та користуванні іншого житла.

Однак суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та не надав правову оцінку даним обставинам.

Крім того, висновок щодо неподільності спірного домогосподарства ґрунтується на припущеннях позивача тоді як матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження даного твердження.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість задоволення вимог ОСОБА_2 у зв`язку з недоведеністю.

Щодо розподілу житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Досліджуючи матеріали справи щодо можливості розподілу спірного домогосподарства колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (частина 2 даної статті)

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при подачі позову та розгляді справи судом першої інстанції зазначено можливий, на його думку, варіант поділу домогосподарства однак не надано жодних доказів на підтвердження технічної можливості такого поділу в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції сторонами не заявлялися клопотання щодо проведення відповідної експертизи.

Разом з цим при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 подав до суду висновок експерта № 63-21 від 04 січня 2022 року щодо можливості розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Конструкція зазначеної норми передбачає обов`язок заявника зазначити докази та обґрунтування поважності причин їх неподання до суду першої інстанції, а висновок про доведеність чи недоведеність зазначених обґрунтувань, суд має надавати виключно на стадії розгляду скарги по суті, та навести його у судовому рішенні.

У свою чергу частина 3 статті 367 ЦПК України передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/7772/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтувань не надання доказів щодо можливості поділу спірного домогосподарства суду першої інстанції. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач брав участь при розгляді справи, проте клопотання про проведення експертизи не заявляв.

За вказаних обставин колегія суддів не приймає як доказ висновок експерта № 63-21 від 04 січня 2022 року поданий ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу домогосподарства у зв`язку з недоведеністю технічної можливості його поділу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 слід скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку та визнання права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 2522 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку та визнання права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 2522 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова