ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/684/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Романської К.М.

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Покотило Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14103/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Кметика Володимира Степановича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 07 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому після уточнення позовних вимог, просила провести поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право приватної власності на: легковий автомобіль, марки Volkswagen Touran, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 2/3 житлового будинку, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 3 970 000,00 грн; 2/3 земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га., що розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; майнові права на 2/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною проектною площею 73,9 кв.м та житловою проектною площею 32,15 кв м, згідно договору № ПМО-503 від 17 жовтня 2017 року, укладеного з ПАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв»; майнові права на 2/3 частину магазину «Промтовари» № 2, загальною проектною площею 34,3 кв м, що розташований на першому поверсі у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_3 , згідно договору укладеного з ПП «Креатор Буд» про організацію та проведення будівництва від 12.09.2017 року; 1/2 грошових коштів на загальну суму 24000,00 доларів США з нарахованими процентами, що знаходяться на депозитних рахунках «Альфа-депозит Дитячий» № НОМЕР_3 в сумі 8000,00 доларів США, № НОМЕР_4 в сумі 8000,00 доларів США та № НОМЕР_5 в сумі 8000,00 доларів США в АТ «Альфа-Банк»; 1/2 грошових активів, що знаходяться на депозитних рахунках в АТ «Альфа-Банк», АТ «Мегабанк, АТ «Укрексімбанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України». В порядку поділу майна подружжя залишити за ОСОБА_1 право приватної власності на: легковий автомобіль марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 ; 1/3 житлового будинку, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; майнові права на 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною проектною площею 73,9 кв м та житловою проектною площею 32,15 кв м, згідно договору № ПМО-503 від 17 жовтня 2017 року, укладеного з ПАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв»; майнові права на 1/3 частину магазину «Промтовари» № 2, загальною проектною площею 34,3 кв м, що розташований на першому поверсі у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_3 згідно договору, укладеного з ПП «Креатор Буд» про організацію та проведення будівництва від 12.09.2017 року; 1/2 грошових коштів на загальну суму 24000,00 доларів США з нарахованими процентами, що знаходяться на депозитних рахунках «Альфа-депозит Дитячий» № НОМЕР_3 в сумі 8000,00 доларів США, № НОМЕР_4 в сумі 8000,00 доларів США та № НОМЕР_5 в сумі 8000,00 доларів США в АТ «Альфа-Банк»; 1/2 грошових активів, що знаходяться на депозитних рахунках в АТ «Альфа-Банк», АТ «Мегабанк, АТ «Укрексімбанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Також просить визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: сушильна машина ZANYSSI (вартість 10644 грн); прально - сушильна машина «ВЕКО» (вартість 12 999 грн); плита комбінована «Gorenje» (вартість 17 199 грн); телевізор «LG» - ( вартість 37 499 грн); кухня (виготовлена з дуба) (вартість 600 доларів за метр квадратний, 8 метрів квадратних, що за курсом НБУ становить 137 184.00 грн); холодильник (вартість 56 999 грн); набір м`яких меблів «Елегант» (вартість 2 500 доларів США, що за курсом НБУ становить 71 450 грн); крісла «Цезар» (дубові з підлокітниками) 6 штук (вартість 165 доларів США за кожен стілець, що за курсом НБУ становить 28294.2 грн); столик журнальний з дуба «Скай» (вартість 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 11 432 грн); стіл дубовий (вартість 30 500 грн); пуф білий дубовий (вартість 150 доларів США, що за курсом НБУ становить 4 287 грн); шафа - купе 2 шт (вартість 62 000 грн); ліжко - диван (вартість 8 019 грн); ліжко, дві тумби (вартість 2 800 доларів США, що за курсом НБУ становить 80 024 грн); спальний гарнітур «Відень» (вартість 3 230 доларів США, що за курсом НБ України становить 92313,4 грн); меблевий куток у гардеробній кімнаті (шафа в стилі лофт бук) (вартість 44 103 грн); колонки (вартість 349 грн); ванна акрилова (вартість 28999 грн); меблі для ванної кімнати (вартість 28 244 грн); гідромасажний бокс (вартість 25 263 грн); монітор (вартість 4 699 грн); ноутбук (вартість 27 699 грн); принтер «Canon» (вартість 6 525 грн); системний блок (вартість 8 500 грн); духова шафа «Gorenje» (вартість 11 099 грн); дитяча модульна «Салерно» (вартість 32 424 грн); телевізор «LG» (вартість 24 999 грн); посудомийна машина «BOSCH» (вартість 13 999 грн); дубові м`які табуретки в кухню 4 шт (вартість 100 доларів США, що за курсом НБ України становить 11 432 грн).

Провести поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом стягнення із ОСОБА_1 на її користь 2/3 вартості майна (побутової техніки та меблів) у сумі 619451,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що із 28 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року, яке набрало законної сили, розірвано.

За час перебування у шлюбі ними було набуто спільне майно, що складається із: земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка придбана на ім`я ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М. за реєстровим номером 4380 і на підставі якого 13.11.2008 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 302713. Ринкова вартість земельної ділянки становить 350 000,00 грн.

Крім цього, був збудований житловий будинок, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Будівництво даного будинку на вказаній вище земельній ділянці тривало із 2008 по 2013 роки. У 2013 році будинок було введено в експлуатацію та зареєстровано право власності на ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 22 грудня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАР №737575 від 22 грудня 2013 року.

Також, під час шлюбу було придбано легкові автомобілі марки «Volkswagen Touran», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_8 , ринковою вартістю 349430,00 грн та марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , вартістю 39 970,00 грн, які зареєстровані на відповідача.

Подружжям було сплачено грошові кошти на дольову участь в будівництві двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною проектною площею 73,9 кв м, житловою площею 32,15 кв м, згідно договору № ПМО -503 від 17.10.2017 року та із ПП «Креатор Буд» на будівництво магазину промтовари № НОМЕР_9 , загальною проектною площею 34,3 кв.м., що розташований на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , згідно договору та наданих платіжних доручень грошові кошти за вказану квартиру сплачено на суму 619830 грн., а за будівництво магазину на суму 473117,05 грн., проте вказані нерухомі об`єкти не введені в експлуатацію.

За рахунок коштів подружжя було внесено грошові кошти, що покладені в АТ «Альфа-банк» на один рік на депозитні рахунки «Альфа-депозит Дитячий» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , їх малолітнім дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 по 8 000,00 доларів США кожному, що в сумі складає 24 000,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 28 травня 2019 р. становить 637 200,00 грн., а також грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках в АТ «Альфа-Банк», АТ «Мегабанк», АТ «Укрексімбанк».

Крім того, за час перебування у шлюбі придбано вищезазначені меблі та побутову техніку на загальну суму 929177,60 грн.

ОСОБА_2 просить провести поділ зазначеного майна подружжя, при цьому врахувати, що разом з нею проживають та перебувають на її утриманні їх малолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , а тому, на підставі ч. 2 ст. 70 СК України, вважає, що слід відступити від засади рівності часток подружжя, виділивши їй 2/3 ідеальної частки у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя:

легковий автомобіль, марки Volkswagen Touran, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 загальною ринковою вартістю 349430 грн.;

1/2 частину житлового будинку, загальною площею 367,3 кв. м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною ринковою вартістю 3970000 гривень;

1/2 частини земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташований на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, загальною ринковою вартістю 350000 грн..;

коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках «Альфа-депозит дитячий» в АТ «Альфа Банк» згідно укладених договорів №ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 року, №ДФЛ -782601/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ-782599/215 від 19.11.2018 року, які після закінчення депозиту були перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_10 в АТ «Альфа Банк».

легкового автомобіля марки «ВАЗ 21093», 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_7 загальною ринковою вартістю 39970 грн.;

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а саме: легковому автомобілі марки «Volkswagen Touran», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 загальною ринковою вартістю 349430 гривень; легковому автомобілі марки «ВАЗ 21093», 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_7 загальною ринковою вартістю 39970 грн.

- 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною ринковою вартістю 3970000 гривень;

- 1/4 частину земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташований на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області загальною ринковою вартістю 350000 грн;

- 1/2 частину коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках «Альфа-депозит дитячий» в АТ «Альфа Банк» згідно укладених договорів №ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 року, №ДФЛ -782601/215 від 19.11.2018 року, №ДФЛ-782599/215 від 19.11.2018 року, які після закінчення депозиту були перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_10 в АТ «Альфа Банк».

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 (одну другу) ідеальну частку у рухомому майні, а саме: легковому автомобілі марки «Volkswagen Touran», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 загальною ринковою вартістю 349430 гривень; легковому автомобілі марки «ВАЗ 21093», 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_7 загальною ринковою вартістю 39970 грн.

- 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною ринковою вартістю 3970000 гривень;

- 1/4 частину земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташований на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області загальною ринковою вартістю 350000 грн;

- 1/2 частину коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках «Альфа-депозит дитячий» в АТ «Альфа Банк» згідно укладених договорів № ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 року, №ДФЛ -782601/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ-782599/215 від 19.11.2018 року, які після закінчення депозиту були перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_10 в АТ «Альфа Банк».

У решті позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 384 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь держави судовий збір у розмірі 4418 грн. 30 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 у користь держави судовий збір у розмірі 4418 грн. 30 коп.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року в частині позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках в АТ Альфа-банк та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що висновок суду про те, що кошти були покладені в АТ «Альфа-банк» саме на депозитні рахунки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , не відповідає наявним дійсним обставинам справи.

Це пояснюється тим, що згідно акцептів на укладення Угоди на розміщення вкладу № ДФЛ-782601/215, № ДФЛ-782594/215 та № ДФС-782599/215 від 19 листопада 2018 року передбачалось внесення грошових коштів для розміщення на депозитних рахунках № 1545, № НОМЕР_4 та № 1564, а також умови розміщення цих коштів.

Разом з тим, сторонами не було надано, а судом не було досліджено жодного розрахункового, платіжного або іншого документу, яким би підтверджувався факт внесення коштів саме на депозитні рахунки, які вказані у вищезазначених Угодах на розміщення вкладу, а також факт внесення таких коштів позивачкою ОСОБА_2 або ж відповідачем ОСОБА_1 .

При цьому обставини щодо внесення коштів на депозитні рахунки мали істотне значення, оскільки саме з настанням таких обставини - зарахування коштів на депозитний рахунок, умовами Угод на розміщення вкладів передбачалось набрання ними чинності.

Варто зауважити, що з інформації, викладеної у листі АТ «Альфа-Банк» № 29788/БТ-26-б/б від 28.10.2021 року, судом встановлено, що залишок коштів на рахунку угод № ДФЛ-782594 від 19.11.2018 року відсутній, стан рахунків - закриті.

Більше того, інформація щодо руху коштів по рахунках згідно Угод на розміщення вкладу № ДФЛ-782601/215 та № ДФЛ-782599/215 від 19 листопада 2018 року у листі АТ «Альфа-Банк» № 29788/БТ-26-б/б від 28.10.2021 року взагалі відсутня.

У зв`язку із цим висновок суду про те, що грошові кошти в сумі 24 000 доларів США з нарахованими відсотками були розміщені на депозитних рахунках в АТ «Альфа Банк», згідно укладених договорів № ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ-782601/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ-782599/215 від 19.11.2018 року, ґрунтується виключно на припущеннях, що є порушенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Більше того, як встановлено судом з інформації, яка зазначена в листі АТ «Альфа-Банк» № 29788/БТ-26-б/б від 28.10.2021 року, на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_12 в АТ «Альфа Банк» були перераховані грошові кошти з рахунків № НОМЕР_13 та № НОМЕР_14 .

Однак, позивач не заявляла жодних позовних вимог щодо визнання за нею права власності на грошові кошти, які розміщені на рахунках № НОМЕР_15 та № НОМЕР_16 в АТ «Альфа-банк», а її позовними вимогами, як уже зазначалось вище, були визнання права власності на грошові кошти, які знаходяться на рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 .

З врахуванням викладених обставин, суд вирішив позовні вимоги, які позивач не заявляла і які не були предметом судового розгляду, а тому суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кметик В.С. подав апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2022 року, у якій просив скасувати рішення в частині проведені поділу спільного майна подружжя: 1/2 частини земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташований на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, загальною ринковою вартістю 350 000 грн. та визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/4 (одна четверта) частини спірної земельної ділянки та ухвалити у цій частині нове рішення, яким провести поділ спільного майна подружжя - земельної ділянки по 1/2 (одна друга) частини земельної ділянки.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що згідно із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2020 року, на яке посилається суд першої інстанції, у справі № 607/22287/19, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним в частині свідоцтва про право власності, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності індексний номер: 15143542, видане 22 грудня 2013 року Реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області в частині реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відтак, ні 18.06.2020 року, ні на теперішній час, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на будь-кого іншого, окрім ОСОБА_1 , не зареєстровано.

В свою чергу, земельна ділянка житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, була зареєстрована за ОСОБА_1 13 листопада 2008 року Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі на підставі договору купівлі-продажу, який 29.11.2007 року, посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М., за реєстровим номером 4380, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 302713.

З огляду на це об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є не 1/2 частина земельної ділянки, а вся земельна ділянка житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0.10 га.

Отже, наведені вище обставини однозначно свідчать про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кметика В.С. у якому зазначив, що доводи апелянта про те, що земельна ділянка за кадастровим номером 010180037 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами у рівних частинах не є обґрунтованими, а також такими, що суперечить обставинам справи.

Зокрема, при вирішенні позовних вимог в частині поділу спірної земельної ділянки суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що поділу підлягає 1/2 частина житлового будинку, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиківецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, виходячи із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року, яке набрало законної сили, яким визнано частково недійсним свідоцтво про право власності індексний номер: 15143542, видане 22 грудня 2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області в частині реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Варто зауважити, що вказане рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року у справі № 607/22287/19, залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року та постановою Верховного Суду від 30 червня 2022 року.

При цьому у даній постанові Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_7 , як забудовник за договором, проінвестував будівництво спірного нерухомого майна разом із ОСОБА_1 до своєї смерті і на момент смерті мав права тотожні з правами власника нерухомого майна, які пов`язані зі створенням об`єкту нерухомого майна, та вважався особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти.

ОСОБА_1 набув право власності на новостворене майно та його оформив. ОСОБА_3 як спадкоємиця, яка успадкувала майнові права ОСОБА_7 , в тому числі, як забудовника спірного будинку, обрала такий спосіб захисту, який з огляду на фактичні обставини цієї справи є ефективним.

Суди дійшли правильного висновку, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 ОСОБА_3 , як спадкоємиця за заповітом, що прийняла спадщину, має право на майнові права спадкодавця, що належали йому на час смерті.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. їхню апеляційну скаргу підтримав із мотивів, викладених в ній, а щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_8 адвоката Кметика В.С. заперечив, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, повідомивши секретаря судового засідання по телефону про розгляд справи у їх відсутність. Адвокат Кметик В.С. був належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить його підпис на розписці.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. Клопотань від учасників процесу про відкладення розгляду справи не поступило.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Кметика В.С. не підлягають до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційній інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме: поділу земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області загальною ринковою вартістю 350000 грн та 1/2 частину коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках «Альфа-депозит дитячий» в АТ «Альфа Банк» згідно укладених договорів № ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 року, №ДФЛ -782601/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ-782599/215 від 19.11.2018 року, які після закінчення депозиту були перераховані на поточний рахунок ОСОБА_1 - НОМЕР_10 в АТ «Альфа Банк».

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 28 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року (т.1, а.с.14).

У даному шлюбі народилося троє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.10-12).

13 листопада 2008 року Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі на підставі договору купівлі-продажу, який 29.11.2007 року посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М., за реєстровим номером 4380, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 302713, згідно якого ОСОБА_1 є власником. Ринкова вартість- 350 000,00 грн (т.1, а.с.15-16, 61).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАР №737575 від 22 грудня 2013 року, за ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 22 грудня 2013 року, зареєстрований житловий будинок, загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість якого згідно довідки про ринкову вартість майна, виданої ТОВ «Всеукраїнський експертно- правовий союз» становить 3 970 000 грн (т.1, а.с.17, 60).

Згідно акцептів на укладення Угоди на розміщення вкладу № ДФЛ-782601/215, № ДФЛ-782594/215 та № ДФС-782599/215 від 19 листопада 2018 року грошові кошти, що покладені в АТ «Альфа-банк» на один рік на депозитні рахунки «Альфа-депозит Дитячий» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 становлять по 8 000,00 доларів США кожному (т.1, а.с. 52-55).

Як вбачається із інформації, викладеної у листі АТ «Альфа-Банк» №29788/БТ-26-б/б від 28.10.2021 р., угода № ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 р., РНОКПП НОМЕР_17 ОСОБА_6 кошти були виплачені на рахунок НОМЕР_13 власника депозиту у день закінчення дії угоди 26.11.2019 р. та у подальшому перераховані на поточний рахунок НОМЕР_10 ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_18 22.05.2020 у сумі 8360,02 долари США. Залишок коштів на рахунку вищевказаної угоди відсутній, стан рахунку закритий. Угода № ДФЛ-782594/215 від 19.11.2018 р, РНОКПП НОМЕР_19 ОСОБА_5 кошти були виплачені на рахунок НОМЕР_16 власника депозиту у день закінчення дії угоди 26.11.2019 р. та у подальшому перераховані на поточний рахунок НОМЕР_10 ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_18 ІНФОРМАЦІЯ_3 у сумі 8360,02 доларів США. Залишок коштів на рахунку вищевказаної угоди відсутній, стан рахунку закритий (т.2, а.с166).

Статтями ч. 1 ст. 60, 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно із ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кметика В.С. по поділу земельної ділянки по 1/2 частині, а не по 1/4, то колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року, яке набрало законної сили, визнано частково недійсним свідоцтво про право власності індексний номер: 15143542, видане 22 грудня 2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області в частині реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 65-72).

Дане рішення залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року та постановою Верховного Суду від 30 червня 2022 року (т. 2, а.с. 73-79, т. 3, а.с. 51-54).

У даній постанові Верховного Суду вказано, що ОСОБА_7 , як забудовник за договором, проінвестував будівництво спірного будинку разом із ОСОБА_1 до своєї смерті і на момент смерті мав права тотожні із правами власника нерухомого майна, які пов`язані зі створенням об`єкту нерухомого майна, та вважався особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти.

ОСОБА_1 набув право власності на новостворене майно та його оформив. ОСОБА_3 як спадкоємиця, яка успадкувала майнові права ОСОБА_7 , в тому числі, як забудовника спірного будинку обрала такий спосіб захисту, який з огляду на фактичні обставини є ефективним.

У зв`язку із тим до ОСОБА_3 в порядку спадкування перейшли усі майнові права ОСОБА_7 , зокрема, майнові права на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 367,3 кв м, житловою площею 157,7 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також до ОСОБА_3 , виходячи із положень ст. ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України, перейшли і майнові права на 1/2 частину земельної ділянки житлової та громадської забудови, кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиковецької селищної ради Тернопільського району, Тернопільської області, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, і яка була необхідна для його будівництва та є необхідною для його обслуговування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що поділу між сторонами підлягає лише 1/2 частина земельної ділянки житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) кадастровий номер 010180037, загальною площею 0,10 га, що розташована на території Смиковецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, визначивши за сторонами право власності по 1/4 частині спірної земельної ділянки, чим спростовано доводи апеляційної скарги

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо поділу коштів на загальну суму 24000 доларів США з нарахованими відсотками, що знаходились на депозитних рахунках Альфа-депозит дитячий в АТ Альфа Банк згідно укладених договорів № ДФЛ 781594/215 від 19.11.2018 року, № ДФЛ 782601/215 від 19.11.2018 року № ДФЛ 782599/215 від 19.11.2018 року, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1/2 частини цих коштів.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 про те, що жодного розрахункового, платіжного або іншого документу, яким би підтверджувався факт внесення коштів саме на депозитні рахунки, які вказані у вищезазначених Угодах на розміщення вкладу, а також факт внесення таких коштів позивачкою ОСОБА_2 або ж відповідачем ОСОБА_1 до суду не було надано.

Із пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Покотила Ю.В. дані кошти були подаровані дітям та внесені на рахунок бабусею дітей ОСОБА_3 .

Однак, колегія суддів до уваги дані доводи не бере, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, що кошти на рахунки дітей були покладені саме ОСОБА_3 , що фактично й не заперечував представник заявника ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. Матеріалами справи доведено, що кошти в сумі 24 000 доларів США (по 8000 доларів США були покладені на рахунки кожної із трьох дітей подружжя) терміном на один рік і були зняті із цих рахунків ОСОБА_1 та переведені на рахунок НОМЕР_10 відкритий на ім`я ОСОБА_1 , який їх зняв, закривши рахунки. Врахувавши ці обставини, суд першої інстанції правильно визнав кошти в сумі 24000 доларів США з нарахованими відсотками спільним майном подружжя, яке підлягає поділу в рівних частках, спростувавши доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що проживання дітей із позивачкою, з урахуванням обставин справи та положень статті 70 СК України, само по собі не є підставою для зміни її частки до 2/3 при поділі житлового будинку та земельної ділянки, оскільки нею не надано доказів, що розмір аліментів, які вона отримує на дітей, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, як те передбачено частиною третьою статті 70 СК України.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.02.2020 року зменшено розмір стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей в користь ОСОБА_2 із 4000 до 2500 грн на кожну дитину (т.2, а.с.153).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене в оскаржуваній частині рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скаргах доводах, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Пунктами 1, 2 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182 передбачено, що його розроблено, зокрема, на виконання статті 7 Закону України «Про судовий збір». Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету.

Відповідно до пункту 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Отже, повернення помилково сплаченого судового збору здійснюється згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03 вересня 2013 року № 787, водночас, під час вирішення питання про повернення з Державного бюджету України коштів, сплачених як судовий збір за подання апеляційної скарги за клопотанням (заявою) особи, яка його сплатила, апеляційний суд перевіряє надходження таких коштів до державного бюджету на підставі платіжних документів.

13 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про повернення надмірного сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1793,6 грн. В обґрунтування заяви посилався на те, що ним оспорюється рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2022 року лише в частині поділу коштів на загальну суму 24000 доларів США, тобто 12000 доларів США, що на момент подання позовної заяви 03.06.2019 року було еквівалентно 322256,34 грн. 150% від ціни позову у даному випадку буде становити (150% * 3222,56) 4833,85 грн., проте ним за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 6627,42 грн.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про повернення зайво сплаченого судового збору підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір в розмірі 1793,6 грн поверненню у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Кметика Володимира Степановича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року без зміни.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_18 ) надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 60 копійок сплачений ним на рахунок Тернопільського апеляційного суду згідно меморіального ордера № МВ36242963 від 08 липня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак