ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5877/22 Справа № 201/8101/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який 04 жовтня 2021 року було уточнено, до комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради (далі КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнення інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи його тим, що 08 жовтня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Chevrolet Lacetti NF353, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та марки Daewoo Lanos, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на ненадійно закріплену кришку каналізаційного люку, перекинувся верх колесами та зіткнувся з його автомобілем.

Вказував, що 24 січня 2017 року Управлінням патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №100651, передбачене ч.4 ст.140 КупАП, відносно працівника КП Дніпроводоканал ОСОБА_3 , який був відповідальним та не вжив своєчасних заходів по заміні кришки каналізаційного люку, що призвело до створення дорожньо-транспортної пригоди з механічним пошкодженням транспортних засобів, чим порушив п.1.5 Правил дорожнього руху. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 1лютого 2017 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП.

Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль було пошкоджено, тобто йому було спричинено матеріальну шкоду, яка, згідно висновку оцінювача автотранспортних засобів, склала 18 179,38 грн., просив суд першої інстанції стягнути з КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР на свою користь грошові кошти в розмірі 18 179,38 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, кошти в розмірі 5 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також інфляційні витрати в розмірі 13 044,84 грн., витрати з визначення вартості матеріального збитку, завданого його автомобілю, в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 18 179,38 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., інфляційні втрати у розмірі - 9 779,63 грн., а разом 29 959,01 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не є належними відповідачем по даній справі, оскільки таким відповідачем є КП Дніпроводоканал ДМР. Вказував, що, як стверджував ОСОБА_2 , кришка люка, під час наїзду на який, люк зачепив дно автомобіля останнього та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, був відкритий за допомогою напору збігаючої, внаслідок зливи, води. Так, інспекторами патрульної поліції під час обстеження ділянки, на якій відбулася подія, було встановлено, що колодязь на проїзній частині було ненадійно закритий. З матеріалів цивільної справи №201/8101/17 вбачається, що Управлінням патрульної поліції у м.Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції було встановлено, що відповідальним за утримання оглядового каналізаційного колодязя, який став причиною ДТП, є КП Дніпроводоканал ДМР, яке і було визнано постановою районного суду, залишеною без змін апеляційним судом, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КупАП. Вказує, що відповідні судові рішенні є преюдиційними, а суд першої інстанції неправомірно відхилив їх. КП Дніпроводоканал ДМР факт перебування спірного каналізаційного колодязя на власному балансі не заперечує, що підтверджується журналами профілактичних оглядів каналізаційних мереж. Зазначав, що згідно чинного законодавства кришка є складовою частиною оглядового колодязя та не може бути елементом автомобільної дороги, отже відповідальність за належний технічний стан несе саме КП Дніпроводоканал ДМР. Законодавство України не визначає кришку люку оглядового колодязя елементом дороги. Дніпровським апеляційним судом по справі №201/10061/17 було встановлено, що кришка люку була ненадійно закрита, отже не відповідала вимогам ДСТУ Б В.2.5-26:2005 (ГОСТ 3634-99), за кріплення якої відповідає КП Дніпроводоканал ДМР. Вважає розмір моральної шкоди завищеним, а застосування ст.625 ЦК України з 2017 року безпідставним, оскільки заміна відповідача відбулася 06 квітня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 правом на надання відзиву на апеляційну скаргу КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР не скористалися.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що третя особа по справі ОСОБА_2 08 жовтня 2016 року, керуючи належним йому на праві власності автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався вгору по вул.Селянський узвіз зі сторони вул.Мандриківська в сторону вул.Сімферопольська у м.Дніпрі, та в районі будинку №19 «А» по вул.Сімферопольській у м.Дніпрі, через зливу та залиту водою проїзну частину, наїхав колесом на люк, під час чого кришка люка обернулась та вдарила у дно автомобіля «Деу Ланос».

Внаслідок цього удару автомобіль ОСОБА_2 перевернувся на дах, зачепивши при перевороті автомобіль «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у цей час у зустрічному напрямку, що підтверджується рапортами, схемою місця ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.10-11,13,14 цивільної справи №201/10061/17).

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Інспектором роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м.Дніпропетровську лейтенантом поліції Швед Д.П., у присутності двох свідків, складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 08 жовтня 2016 року, яким зафіксовано, що по вул.Селянський узвіз, біля будинку,17 А у м.Дніпрі (м. Дніпропетровськ), був ненадійно закритий колодязь на проїзній частині (а.с.12).

Як вбачається зі схеми місця ДТП і фото з місця ДТП, що додаються до акту обстеження, перед каналізаційним люком були відсутні попереджувальні знаки. В додатках до акту також зафіксований перелік пошкоджень автомобіля (а.с.1011 цивільної справи №201/10061/17).

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 13 лютого 2017 року ОСОБА_3 , працюючого в КП «Дніпроводоканал» ДМР, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП (а.с.10,14 т.1).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 13 лютого 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, та відповідно до ст.38 КУпАП не накладено адміністративне стягнення у зв`язку зі спливом трьохмісячного строку, залишена без змін (т.1 а.с.11-13).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у тому, що 08 жовтня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , будучи відповідальною особою, не вжив своєчасних заходів по заміні кришки каналізаційного люку, що призвело до створення ДТП з механічним пошкодженням транспортних засобів, чим порушив п.1.5. Правил дорожнього руху.

Автомобіль «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (т.1 а.с.9).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди 08 жовтня 2016 року автомобілю позивача були нанесені пошкодження. Вартість матеріального збитку складає 18 179,38 грн., що підтверджується звітом №27-02-17Р про оцінку вартості матеріального збитку (т.1 а.с.16- 21).

В первісній редакції позовних вимог від 08 червня 2017 року ОСОБА_1 солідарними відповідачами у справі зазначив КП «Дніпроводоканал» ДМР та ОСОБА_3 (т.1 а.с.3-6), оскільки саме ОСОБА_3 , який був працівником КП «Дніпроводоканал» ДМР, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП (як відповідальна особа, ОСОБА_3 , не вжив своєчасних заходів по заміні кришки каналізаційного люку, що призвело до створення дорожньо-транспортної пригоди з механічним пошкодженням транспортних засобів, чим порушив п.1.5. Правил дорожнього руху).

Як зазначалося вище, провадження по цивільній справі №201/8102/17 було зупинено до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі №201/10061/17 за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» ДМР про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (т.1 а.с.108).

По цивільній справі 201/10061/17 за позовом ОСОБА_2 19 лютого 2020 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди були задоволені повністю та з КП «Дніпроводоканал» ДМР на користь ОСОБА_2 було стягнуто 53 556,95 грн., вимоги про відшкодування моральної шкоди були задоволені частково, а саме у розмірі 2 000 грн. (т.1 а.с.240-246).

Втім, постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року по цивільній справі №201/10061/17 було скасовано та в задоволенні позовних вимог було відмовлено (т.1 а.с.144-146).

Причиною скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року по цивільній справі №201/10061/17 було те, що «суд першої інстанції не звернув увагу на те, що балансоутримувачем дороги, на якій сталася ДТП за участі автомобіля позивача, є - КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, яке повинно здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень».

Після відновлення провадження по цивільній справі №201/8102/17, позивачем подано заяву про заміну двох відповідачів у справі з комунального підприємства «Дніпроводоканал» ДМР та ОСОБА_3 на одного відповідача КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР (т.1 а.с.133).

Згідно бухгалтерської довідки КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» оглядові каналізаційні колодязі по вул.Сімферопольська,19А у м.Дніпро на балансі КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» не знаходилися та не знаходяться (т.1 а.с.192).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що проїзна частина по вул.Селянський узвіз є складовою частиною вулично-дорожньої мережі м.Дніпра та є комунальної власністю, отже саме на комунальне підприємство міської ради, яке є балансоутримувачем дороги, на якій 08 жовтня 2016 року сталася ДТП, а це - «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР, покладено обов`язок відшкодувати в установленому законом порядку ОСОБА_1 збитки, оскільки ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання дороги. При цьому факт, що до адміністративної відповідальності притягнуто працівника КП «Дніпроводоканал» ДМР ОСОБА_3 , для правильного вирішення спору немає, оскільки факт притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП (порушення п.1.5. Правил дорожнього руху), не свідчить про відсутність обов`язку відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля матеріальні збитки та моральну шкоду саме з боку балансоутримувача дороги. Вважав, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди складає 2 000 грн., зважаючи на те, що дорожня-транспортна пригода призвела до переживань позивача, стресу від події, майно позивача було пошкоджено внаслідок ДТП, від чого він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час користуватися автомобілем, витрачати кошти і час на ремонт. В той же час, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних, в той же час вважав, що підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Приписами ст.1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі статтями 9,24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені функції й повноваження місцевого самоврядування, визначені чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 1,4 статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (у редакції від 21 лютого 2007 року) №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг і вулиць (далі - Правила №198 від 21 лютого 2007 року), які є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів, і користувачів (пункт 1).

У пункті 4 Правил №198 від 21 лютого 2007 року зазначено, що користувачами дорожніх об`єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які знаходяться в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, рекламних засобів та інженерних комунікацій і споруд, розташованих у зазначених межах.

На власників дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачів дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби пунктом 5 Правил №198 від 21 лютого 2007року покладається обов`язок із забезпечення зручних і безпечних умов руху, запобігання травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів.

Пунктом 11 Правил №198 від 21 лютого 2007 року, зокрема, встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до пункту 25 Правил №198 від 21 лютого 2007 року власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг зобов`язані забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів. У разі виявлення небезпечних умов експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ним органів, а також Державтоінспекцію.

Крім того відповідно до пункту 2.1 Положення про безпечну та надійну експлуатацію зовнішніх мереж і споруд водопостачання й каналізації, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 03 квітня 1998 року за №69, мережі й споруди водопостачання і каналізації у процесі експлуатації, а також у період тимчасового припинення процесу їхньої експлуатації повинні перебувати під систематичним наглядом власника мережі або споруди водопостачання і каналізації. З метою своєчасного виявлення можливих пошкоджень і інших недоліків на мережах або спорудах водопостачання і каналізації, їхнім власником повинні виконуватися технічні огляди.

Відповідно до Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України (далі - Правила), затверджених наказом №30 від 05 липня 1995 року Держжитлокомунгоспу України (із змінами, внесеними згідно з Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №12 від 04 січня 2005 року та наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №191 від 27 червня 2008 року), підприємства водопровідно-каналізаційного господарства експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів та несуть відповідальність за належний технічний стан мережі, пристроїв, обладнання на ній.

Зокрема, пункт 12.2.1 вказаних Правил зазначає, що технічне обслуговування каналізаційної мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляд мережі і споруд на ній, в тому числі каналізаційних колодязів.

Зовнішній огляд мереж виконується не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі. Під час обходів трас лінії мережі перевіряються, в тому числі, зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок. Зовнішній обхід мереж виконує експлуатаційна бригада, яка проводить огляд за суворо визначеними маршрутами. Кожній бригаді щодня видаються наряди обходу. Результати огляду заносяться до журналу. Результати огляду шахт, каналізаційних колекторів і споруд на них повинні оформлятися актами, відомостями дефектів із зазначенням заходів з усунення дефектів і строків виконання робіт (пункти 12.2.2 - 12.2.5, 12.2.12 Правил).

Державним стандартом України 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженим наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року № 441, встановлені вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху. Вказаним ДСТУ передбачено, що люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634, які не передбачають перекриття оглядового колодязя бетонними плитами. Відхилення висотної позначки кришки люка оглядового колодязя відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см. Усунення недоліків виконується в термін не більше ніж 7 діб з моменту їх виявлення. Зруйновані кришки і решітки повинні бути негайно огороджені і позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху. Їх заміна повинна бути проведена протягом доби з моменту виявлення (пункти 3.1.7, 3.1.9, 3.1.10 ДСТУ 3587-97).

Так, колегія суддів зауважує, що з аналізу вищевказаного законодавства вбачається, що обов`язок з забезпечення належного технічного стану інженерних комунікацій, розташованих в межах смуги відчуження автомобільних доріг покладається на власників (користувачів) таких інженерних комунікацій. Отже, мережі й споруди водопостачання і каналізації у процесі експлуатації, а також у період тимчасового припинення процесу їхньої експлуатації повинні перебувати під систематичним наглядом власника мережі або споруди водопостачання і каналізації. З метою своєчасного виявлення можливих пошкоджень і інших недоліків на мережах або спорудах водопостачання і каналізації, їхнім власником повинні виконуватися технічні огляди.

При цьому, у разі виявлення небезпечних умов експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ним органів, а також Державтоінспекцію.

Колегія суддів зауважує, що власник дороги є відповідальним виключно за належне утримання доріг. В той час як утримання каналізаційних мереж покладається саме на водопостачальну компанію. При цьому, враховуючи місцезнаходження відповідної каналізаційної мережі, зокрема на автодорозі, останній у разі виявлення будь-яких технічних недоліків у її роботі чи поломок, відхилення від технічних нормативів, останній зобов`язаний звернутися до власника дороги з метою інформування останнього про можливість дорожньо-транспортних пригод та необхідність огородження відповідної ділянки дороги на час ремонтних робіт відповідними дорожніми знаками.

Таким чином, закон чітко визначає, що саме підприємства водопровідно-каналізаційного господарства експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів та несуть відповідальність за належний технічний стан мережі, пристроїв, обладнання на ній. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що саме водопровідно-каналізаційне господарство не тільки недбало віднеслося до своїх обов`язків щодо технічної перевірки каналізаційної мережі та її складової кришки люку, не здійснило дій щодо її ремонтування чи заміни, що наразило на небезпеку учасників дорожнього руху, а здійснило протиправну бездіяльність, яка полягала у неповідомленні власника дороги про наявність такої аварійної ситуації з кришкою люка оглядового колодязя, що було його професійним обов`язком.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові від 04 жовтня 2018 року по справі №404/4453/16-ц, провадження №61-24774 св 18, у постанові від 26 червня 2018 року по справі №323/4500/14-ц, провадження № 61-949св17.

При цьому, колегія суддів зауважує, що не може прийняти до увагу практику Верховного Суду, викладену у постановах від 30 жовтня 2019 року по справі №639/2132/18, провадження №61-14133св19 та від 21 серпня 2019 року по справі №201/11670/16-ц, провадження №61-24270св18, відповідно до яких належним відповідачем за аналогічних обставин визнається саме балансоутримувач дороги, зважаючи на те, що у разі наявності суперечливих правових позицій, викладених Верховним Судом, до уваги повинна прийматися саме остання за часом, якою є правова позиція, викладена у постанові від 20 січня 2021 року по справі №522/9550/16-ц, провадження №61-13939св19, відповідно до якої належним відповідачем визнавався власник каналізаційної мережі, що знаходилася за адресою місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР не є балансоутримувачем оглядових каналізаційних колодязів по вул.Сімферопольська,19А у м.Дніпро.

Оглядовий каналізаційний колодязь в районі будинку АДРЕСА_1 перебуває на балансі підпорядкованого Дніпровській міській раді - комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, отже саме на цю комунальну установу, як на балансоутримувача мереж, покладено обов`язок зі здійснення технічної експлуатації цих мереж.

Встановивши, що відповідальність за належне утримання водопровідно-каналізаційної мережі у місті несе уповноважене підприємство КП «Дніпроводоканал», яке не є відповідачем у справі, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , так як КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР є неналежним відповідачем у даній справі.

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні сторони не заявляли клопотань щодо залучення до справи в якості сторони відповідача КП Дніпроводоканал ДМР, а суд за своєю ініціативою позбавлений можливості вирішити це питання самостійно без клопотань сторони по справі.

Окремо, колегія суддів вважає наголосити увагу на тому, що постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року ОСОБА_3 , який є працівником КП «Дніпроводоканал» ДМР та який був відповідальний за технічний огляд каналізаційних мереж по АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 13 лютого 2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП та, відповідно до ст.38 КУпАП не накладено адміністративне стягнення у зв`язку зі спливом трьохмісячного строку, залишена без змін.

Крім того, колегія суддів зауважує, що оскаржуючи постанову суду першої інстанції, ОСОБА_3 апелював до того, що вживати своєчасні дії для забезпечення належного експлуатаційного стану доріг у м.Дніпрі входить в обов`язки спеціалізованої експлуатаційної організації, а саме комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, посилаючись на те, що кришка люка є невід`ємним елементом дороги.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність в діях ОСОБА_3 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, та зокрема, щодо невжиття ОСОБА_3 своєчасних заходів по заміні кришки каналізаційного люку призвело до створення дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 3 865,08 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 865,08 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.