Справа № 361/420/22
Провадження № 2/361/2278/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , судові витрати по справі стягнути з відповідачів в повному обсязі.

Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про кількість зареєстрованих осіб, виданого Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09.11.2021 року № 06-15/13660 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:

1. Власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Дружина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3. Донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

4. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

5. Зять - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

6. Мати зятя - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

7. Батько зятя - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Однак, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі понад один рік без поважних причин, про що складено Акти обстеження житлово-побутових умов від 12 жовтня 2021 року та 17 грудня 2021 року, депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області VIII скликання по виборчому округу №2 Голубовським Олександром Павловичем.

Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в квартирі немає і взагалі нею вони не цікавляться.

Перешкод в користуванні житлом ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.

З самого початку вищезазначені відповідачі були зареєстровані в квартирі позивача за їхнім проханням і обіцяли невдовзі виписатися, але пройшло багато років, а вони й досі цього не зробили.

На безкінечні прохання позивача про зняття з реєстрації відповідачі словесно погоджувались, але на сьогоднішній день так цього і не зробили. Через таку кількість прописаних осіб він не мав і досі не мє змоги оформити та скористатися субсидією. На даний час він - пенсіонер, дружина його теж пенсіонерка, донька - не працює. Сплачувати комунальні платежі в повному обсязі дуже тяжко, а відповідачі теж не беруть участь в цьому процесі (фінансово не допомагають), хоча й працюють.

Позивач вважав їх добропорядними людьми і повірив їхнім словам, але окрім обіцянок про виписку більше нічого на ділі не отримав.

Вважає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 втратили право користування житловим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того вони не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири, а тому ОСОБА_1 , як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області 09 липня 2020 року ОСОБА_8 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09 червня 2022 року.

Позивач в судовому засіданні, позов підтримав, надав пояснення аналогічні його змісту, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що реєстрація відповідачів у квартирі створює для нього перешкоди у її користуванні, оскільки відповідачі не несуть і не несли будь яких витрати по сплаті комунальних послуг. Крім того, у відповідача ОСОБА_2 є рідна сестра, яка проживає у м. Бровари, район Торгмаш, а тому відповідачі таким же самим способом можуть бути зареєстровані і в її квартирі. Крім того ОСОБА_4 працює на двох роботах, а тому сім`я має змогу накопичити кошти та вирішити свої житлові питання. Відповідачі побудували будинок у смт. Велика Димерка і на даний час там проживають.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що дійсно вони із чоловіком ОСОБА_4 не проживають та ніколи не проживали у спірній квартирі, за згодою позивача вони були зареєстровані у квартирі тимчасово, до завершення будівництва у смт. Велика Димерка. В період перебування сина та невістки у шлюбі, останній подарували земельну ділянку на якій будувався будинок в с.Красилівка. Будинок був побудований на два входи. Син із невісткою розірвали шлюб. На даний час між її сином ОСОБА_3 та донькою позивача виникли спірні правовідносини щодо будинку, тому вони не можуть в ньому проживати. А будинок в АДРЕСА_2 не введений в експлуатацію, так як в них немає грошей щоб його добудувати.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, поважні причини своєї неявки суду не повідомили.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 взагалі ніколи не бачила ні у квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , а ні щоб вони проживали у квартирі. ОСОБА_3 вона останній раз бачила за вказаною адерсою роки три назад.

Суд вислухавши позивача, відповідача, свідка ОСОБА_9 , встановив обставини у справі та виниклі правовідносини, дослідив письмові докази у справі, дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.12.1998 року, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно витягу про кількість зареєстрованих осіб, виданого Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09.11.2021 року № 06-15/13660 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:

1. Власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Дружина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3. Донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

4. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

5. Зять - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

6. Мати зятя - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

7. Батько зятя - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.11).

Однак, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі понад один рік без поважних причин, про що складено Акти обстеження житлово-побутових умов від 12 жовтня 2021 року та 17 грудня 2021 року, депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області VIII скликання по виборчому округу № 2 Голубовським Олександром Павловичем (а.с. 12, 13).

Крім того, у судовому засіданні сама відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що вона та її чоловік ОСОБА_4 ніколи не проживали у спірній квартирі, а лише там були зареєстровані. Факт не проживання ОСОБА_3 та інших відповідачів також були підтвердженні показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 .

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживанняФізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З врахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Уцьому випадку положення ст. ст. 71, 72 ЖК України застосуванню не підлягають.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції Захист власності передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися.

З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майнаправомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився в будинок і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предметаспору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивачем надано суду належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності дають змогу встановити наявність обставин, які входять до предмету доказування та підтверджують доводи позивача, тому заявлений позов слід задовольнити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України із відповідачів підлягає стягненню із відповідачів.

Керуючись ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 330 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.