Провадження № 22-ц/824/2833/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Боярського будинку відпочинку Українського товариства сліпих на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до керівництва Центрального управління Українського товариства сліпих в особі голови центрального управління УТОС Більчича Владислава Миколайовича, керівництва Боярського будинку відпочинку УТОС в особі директора Маташ Тетяни Леонідівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що він із 09 березня 1993 року і по даний час є членом територіально-первинної організації Українського товариства сліпих ум.Новоград-Волинському Житомирської області та інвалідом І групи по зору.

Вказував, що у червні 2013 року територіально-первинна організація Українського товариства сліпих надала йому путівку в Боярський будинок відпочинку, де він побачив непридатний стан будівель вказаного будинку відпочинку для використання за призначенням. З огляду на це він та ще 47 осіб зі статусом інвалідів по зору направили звернення голові центрального правління УТОС Більчику В.М. з проханням надати роз`яснення, як далі буде працювати Боярський будинок відпочинку, на що 16 серпня 2013 року отримали відповідь, що будинок відпочинку отримує фінансову підтримку з держбюджету на функціонування, в тому числі на поточний ремонт приміщень, а також центральне правління і директор Боярського будинку відпочинку вживають заходи щодо підтримки приміщень та території будинку відпочинку в робочому стані. Посилався, що основною метою УТОС, як громадської організації є захист інтересів її членів, проте, він вважає, що керівництво ЦП УТОС тільки обіцяє, але нічого не робить, кошти з держбюджету і від оренди приміщень надходять і невідомо, куди діваються.

12 листопада 2013 року на президії ЦП УТОС було заслухано звернення його та інших членів УТОС і було прийнято рішення доручити заступнику голови ЦП УТОС Осадчому О.М., директору Боярського будинку відпочинку ОСОБА_2 та члену президії ЦП УТОС Сімончуку Ю.П. відпрацювати з ініціативною групою всі напрямки робіт по вирішенню

- 2 -

проблемних питань по ремонту Боярського будинку відпочинку. Вказував, що 27 листопада 2013 року ЦП УТОС листом повідомило його про вказане рішення, а також що на виконання цього рішення його буде запрошено в ЦП УТОС на нараду із питання відпрацювання всіх напрямків робіт по вирішенню проблемних питань по ремонту Боярського будинку відпочинку, проте на час звернення до суду його так і не було запрошено на згадану нараду.

Окрім того, він направив 04 січня 2014 року звернення до ЦП УТОС з проханням надати письмово інформацію, куди були використані бюджетні кошти в сумі 760,9 тис. грн., проте йому надали неконкретну, узагальнену відповідь. Зокрема 08 січня 2014 року він отримав лист від ЦП УТОС, в якому його повідомили про те, що 24грудня 2013 року постановою президії ЦП УТОС директора Боярського будинку відпочинку ОСОБА_2 було зобов`язано ввести в експлуатацію котел для опалення спального корпусу № 1, якого, на думку позивача, в дійсності не було в наявності, після чого буде продовжено вирішення питань по ремонту першого поверху спального корпусу № 1.

Зазначав, що він отримав дані про надходження та використання Боярським будинком відпочинку УТОС коштів, отриманих за оренду приміщень за 2013 рік. Вважає, що будинок відпочинку в такому занедбаному стані, так як частка коштів розкрадається, тому він та інші члени УТОС провели власне розслідування господарської діяльності Боярського будинку відпочинку і за його результатами направили звернення до президії ЦП УТОС та Центральної ревізійної комісії УТОС, в якому виклали факти розкрадання коштів та вимагали створити комісію для перевірки фінансово-господарської діяльності Боярського будинку відпочинку, після чого директор Боярського будинку відпочинку ОСОБА_2 терміново звільнився.

24 березня 2014року йому надійшла відповідь на його звернення за підписом головного бухгалтера ЦП УТОС, в якій було надано інформацію щодо нераціонального використання майна та виділених коштів на Боярський будинок відпочинку, а також коштів, отриманих з оренди. Голова Центральної ревізійної комісії УТОС Подранецький І.П. у своїй письмовій відповіді підтвердив жахливий стан Боярського будинку відпочинку і пообіцяв вивчити всі питання і надати відповіді на них, проте дотепер цього не зробив.

За інформацією Київського обласного відділення Фонду відповідно до розпорядження КМ України від 05 листопада 2008 року № 1391-р, а також згідно з рішенням Комісії з питань діяльності підприємств та громадських організацій інвалідів із спеціального фонду Держбюджету України Боярський будинок відпочинку у 2008 році отримав суму 1332680 грн., зокрема, відповідно до договору від 24 грудня 2008 року № 9-р надана фінансова допомога на суму 1214077 грн. для проведення капітального ремонту об`єктів будинку відпочинку, яка відповідно до акту документальної перевірки цільового використання коштів (від 21 грудня 2009 року № 36-р) використана у повному обсязі та за призначенням: капітальний ремонт клубу-столової на суму 298891 грн., капітальний ремонт спального корпусу № 1 на суму 292535 грн., капітальний ремонт спального корпусу № 2 на суму 280108 грн., капітальний ремонт реабілітаційного корпусу на суму 278657 грн., інші ремонти на суму 638885 грн. Ці кошти перераховані 25 грудня 2008 року ТОВ «Сталеві конструкції» та ТОВ «Корона», проте роботи не виконані, кошти витрачено на реабілітаційний корпус, проте інваліди по зору реабілітації не отримують.

Зі слів позивача, Боярському будинку відпочинку надана фінансова допомога у сумі 38623 грн. для придбання обладнання, яке відповідно до акту документальної перевірки цільового використання коштів (від 21 грудня 2009 року № 36-р) не були використані та повернуті до Держбюджету України у той же час керівництво ЦП УТОС та Боярського будинку відпочинку скаржаться на відсутність коштів. Зауважував, що за надану фінансову допомогу у сумі 79980 грн. було придбано мікроавтобус ГАЗ, який 10 років стоїть у гаражі.

Щороку, починаючи з 2001 року, передбачено надання Державної підтримки УТОС,

- 3 -

зокрема у 2013 році для фінансової підтримки УТОС з держбюджету було профінансовано 24,5 млн. грн., у 2014 році було заплановано - 25,9 млн. грн.

Відповідно до чинного законодавства УТОС самостійно приймає рішення щодо розмірів фінансування Боярського будинку відпочинку. Так, у 2013 році ЦП УТОС було передбачено на Боярський будинок відпочинку 0,8 млн. грн., на 2014 рік - 1,9 млн. грн., у 2015 році - 1,9 млн. грн., у 2016 році - 1,9 млн. грн. Щороку на поточний ремонт будинку відпочинку було виділено кошти, проте він перебуавє у жахливому стані, а на звернення позивача та інших членів УТОС ЦП УТОС та Боярський будинок відпочинку конкретних цифр та відповідей не надали, робили лише відписки. Звернення до Уповноваженого з прав людей з інвалідністю, адвокатські запити результатів не дали.

У зв`язку з викладеним позивач просив:

- визнати дії голови правління УТОС та директора Боярського будинку відпочинку УТОС протиправними;

- зобов`язати ЦП УТОС та Боярський будинок відпочинку УТОС надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам з 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік;

- зобов`язати ЦП УТОС та Боярський будинок відпочинку УТОС використовувати портал http://spending.gov.ua для розкриття інформації щодо використання коштів державного та міських бюджетів;

- зобов`язати голову ЦП УТОС створити тимчасову комісію щодо перевірки використання бюджетних коштів за участю громадськості в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: використання коштів у сумі 426000 грн. на реконструкцію спального корпусу, наданих Кабінетом Міністрів України; використання бюджетних коштів у сумі 1332680 грн. на капітальний ремонт Боярського будинку відпочинку, наданих КМ України у 2008 році (розпорядження КМУ від 05 листопада 2008 року № 1391-р); використання бюджетних коштів у сумі 1498000 грн. на капітальний ремонт спального корпусу відповідно до розпорядження КМ України № 795-р від 31 жовтня 2018 року; причини зникнення 6 автомашин та 86000 грн. 29 листопада 2011 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Центральне правління УТОС надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам із 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік.Зобов`язано Центральне правління УТОС та Боярський будинок відпочинку УТОС використовувати портал http://spending.gov.ua для розкриття інформації щодо використання коштів державного та міських бюджетів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання голови ЦП УТОС створити тимчасову комісію щодо перевірки використання бюджетних коштів у сумі 426000 грн. на реконструкцію спального корпусу, наданих Кабінетом Міністрів України; використання бюджетних коштів у сумі 1332680 грн. на капітальний ремонт Боярського будинку відпочинку, наданих КМ України у 2008 році (розпорядження КМУ від 05 листопада 2008 року № 1391-р); використання бюджетних коштів у сумі 1498000 грн. на капітальний ремонт спального корпусу відповідно до розпорядження КМ України № 795-р від 31 жовтня 2018 року; причини зникнення 6 автомашин та 86000 грн. 29 листопада 2011 рокуі ухвалити нове, яким задоволити його - 4 -

вимоги в цій частині в повному обсязі, посилаючисьна його незаконність і необгрунтованість.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що на його запити в ЦП УТОС з питань виділення з бюджету коштів Боярському будинку відпочинку відповідачі відповіді не надали. При цьому кошти виділялися, а стан будинку відпочинку не покращувався, а на їх звернення щодо використання коштів від оренди приміщень вони не можуть отримати сім років, чим порушуються ст.5 Закону України «Про інформацію», ст.3 Закону України «Про громадські об`єднання», Закон України «Про доступ до публічної інформації» та Статут УТОС та ст.49 Конституції України, яка гарантує право на охорону здоров`я. Суд не врахував, що він неодноразово звертався до голови ЦП УТОС та правління ЦП УТОС по перевірці використання коштів, а також відмови у створенні комісії по перевірці використання коштів. Вважає, що суд допустив неповноту та поверхневість при з`ясуванні обставин справи.

Відповідач Боярський будинок відпочинку Українського товариства сліпихподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючисьна порушення норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована неврахуванням того факту, що на запит позивача від 03 серпня 2013 року щодо подальшої роботи Боярського будинку відпочинку 16 серпня 2013 року йому надана відповідь та проведені неодноразові зустрічі не тільки з Головою, а й членами Президії ЦП УТОС. Дані факти свідчать про те, що факт бездіяльності Відповідачами відсутній. 06 листопада 2013 року позивачем знову направлено звернення, яке розглянуте на Президії з прийняттям рішення інаданням відповіді. 04 січня 2014 року позивачем знову направлено звернення на яке надана відповідь, яка на власне переконання пощзивача не задовольнила його. Позивачем у позові не було визначено спосіб захисту тапосилання на норму закону, яка врегульовує його порушені права, на що суд першої інстанції не звернув увагу.Суд невірно витлумачив норму закону «Про доступ до публічної інформації» танеправильно кваліфікував відносини сторін, бо зміст позовних вимог полягає у визнанні дій Голови правління УТОС та директора Боярського будинку відпочинку УТОС протиправними, однак протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний (справа Верховного Суду у справі № 320/5970/17).Позивач звернувся до відповідачів для надання йому певної інформації, яку відповідачі надали, що спростовує його доводи про порушення прав наотримання запитуваної інформації. Вважає, що судом було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, інші порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, не пов`язані безпосередньо із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вожакіна Т.В.подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в оскаржуваній частині як незаконне. Проти задоволення апеляційної скаргиБоярського будинку відпочинку УТОС заперечила, пославшись на її безпідставність.

Представник відповідачів Центрального управління Українського товариства сліпих та Боярського будинку відпочинку УТОС адвокат Гайдамачук І.О. в суді апеляційної інстанції просила задоволити апеляційну скаргу відповідача Боярського будинку відпочинку та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області з огляду на його необгрунтованість. Проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 заперечила з викладений у скарзі відповідача мотивів.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вожакіна Т.В. просила відкласти розгляд

- 5 -

справи з мотивів бажання позивача особисто дати пояснення в суді апеляційної інстанції та неможливості його явки до суду з огляду на комендантську годину за місцем проживання.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки позивача з таких міркувань.

По-перше, комендантська година діє в Житомирській області із 05-00 години до 23-00 години, тобто поза межами графіку роботи Київського апеляційного суду (з 09-00 до 18-00 години) і ніяким чином не перешкоджає явці позивача до суду. Жодних доказів про це суду не надано.

По-друге, апеляційний суд вже відкладав розгляд справи у зв`язку із вступом до справи іншого представника позивача і заявленим ним клопотанням. Позивач в попереднє судове засідання також не з`явився.

По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана справа не знаходить свого вирішення близько чотирьох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

По-четверте, інтереси позивача в суді апеляційної інстанції представляє фаховий адвокат Вожакіна Т.В., яка забезпечує належне представництво його інтересів та захист прав.

І по-п`яте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що позивач подав апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклав свою позицію щодо незаконності і необгрунтованості судового рішення в оскаржуваній частині інаявності підстав для його скасування. Окрім того, обгрунтування вимог та інша аргументація позивача викладена у числених докуметах (письмових поясненнях тощо), які містяться у справі, а сам позивач дав пояснення і був вислуханий у суді першої інстанції, де навів свої доводи.

Вирішуючи клопотання, колегія суддів вважає, що в даному випадку має бути дотримано розумну та справедливу рівновагу між бажанням позивача взяти участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції і правом іншої сторони на розгляд справи упродовж розумного строку. Чергове відкладення на думку суду призведе до порушення цієї рівноваги.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, а вказані його представником причини неявки визнати неповажними.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення

- 6 -

суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач звернувся до суду за захистом свого особистого немайнового права на інформацію. Вочевидь з викладеного у позовній заяві позивачем вбачається, що надана йому інформація відповідачами є для нього недостатньою і не дає відповіді на всі важливі для нього питання. А тому наявні підстави для зобов`язання ЦП УТОС надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам з 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік.

Окрім того, суд керувався тим, що з наявних в матеріалах справи листів відповідачів та Мінсоцполітики вбачається, що відповідачі отримують бюджетні кошти, що згідно із законодавством зобов`язує їх розкривати інформацію щодо використання цих коштів через портал http://spending.gov.ua. На отримання цієї інформації через портал http://spending.gov.ua має право будь-який громадянин, в тому числі й позивач, а відтак наявні підстави для зобов`язання ЦП УТОС та Боярський будинок відпочинку УТОС використовувати портал http://spending.gov.ua для розкриття інформації щодо використання коштів державного та міських бюджетів.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до вимог ст.5 Закону Україени «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст.7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно положень ч.1 ст.302 ЦК України, яка кореспондується з ч.2 ст.34 Конституції України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до глави 22 ЦК України право на інформацію є особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи.

Згідно приписів ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленимиглавою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про відкритість використання бюджетних коштів» цей Закон поширюється на відносини, пов`язані з підготовкою і оприлюдненням

- 7 -

розпорядниками та одержувачами коштів державного і місцевих бюджетів, підприємствами, Національним банком України, державними банками, державними цільовими фондами, а також фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та органами Пенсійного фонду інформації про заплановане і фактичне використання публічних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про відкритість використання бюджетних коштів» інформація, що оприлюднюється згідно з цим Законом, готується розпорядниками та одержувачами коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, органами Пенсійного фонду, підприємствами, а також фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та подається ними для оприлюднення на єдиному веб-порталі використання публічних коштів.

До одержувачів бюджетних коштів згідно з п.38 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України відносяться суб`єкти господарювання, громадські чи інші організації, які не мають статусу бюджетної установи, уповноважені розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти бюджету.

Статтею 13 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування повинні подавати допомогу і сприяти громадським організаціям осіб з інвалідністю в їх діяльності.

Підпунктом «в» пункту 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України, передбачено здійснення видатків з Державного бюджету України на державну підтримку громадських об`єднань осіб з інвалідністю і ветеранів на виконання загальнодержавних програм (проектів, заходів) згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

З огляду на Концепцію створення інтегрованої інформаційно-аналітичної системи «Прозорий бюджет», схваленої розпорядженням КМУ від 11 лютого 2016 року № 92-р, єдиний веб-портал використання публічних коштів (https://spending.gov.ua) - найбільша відкрита база даних про використання публічних коштів розпорядниками та одержувачами коштів державного і місцевих бюджетів, суб`єктами господарювання державної і комунальної власності, фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах прозорості, відкритості та публічності.

Частиною 7 ст.3 Закону України «Про громадські об`єднання» визначено, що прозорість, відкритість передбачає право всіх членів (учасників) громадського об`єднання мати вільний доступ до інформації про його діяльність, у тому числі про прийняті громадським об`єднанням рішення та здійснені заходи, а також обов`язок громадського об`єднання забезпечувати такий доступ. Публічність означає, що громадські об`єднання інформують громадськість про свої мету (цілі) та діяльність.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про публічну інформацію» не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю» володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, як

- 8 -

отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п.1 Статуту Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» Українське товариство сліпих є громадською організацією людей з інвалідністю по зору, з всеукраїнським статусом, яке здійснює свою діяльність на території України відповідно до Конституції України, Конвенції ООН про права інвалідів, чинного законодавства та цього статуту.

Пунктом 11 Статуту УТОС визначено, що член Українського товариства сліпих має право, в тому числі, звертатися з заявами до будь-яких керівних та друкованих органів УТОС і вимагати відповіді по суті свого звернення, вносити пропозиції щодо поліпшення його роботи; користуватися пільгами та всіма формами обслуговування, які здійснюються УТОС, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.19.1 Статуту УТОС всі керівні органи УТОС знизу доверху обираються членами Українського товариства сліпих і періодично перед ними звітують.

З огляду на п.21 Статуту УТОС збори, конференція, з`їзд обирають відповідні правління: первинної, організації в Автономній Республіці Крим, обласної, Київської міської організації, Центральне правління, які є їх розпорядчими та виконавчими органами.

У відповідності до п.34.1 Статуту УТОС З`їзд Українського товариства сліпих заслуховує та затверджує звіти Центрального правління, Центральної ревізійної комісії і дає оцінку їхній роботі.

Згідно з п. 37 Статуту УТОС Центральна ревізійна комісія здійснює контроль за діяльністю Центрального правління, президії ЦП відповідно до положення про Центральну ревізійну комісію, яке затверджується з`їздом УТОС. За зверненням голови Центрального правління або президії ЦП, ЦРК бере участь у проведенні перевірки діяльності підприємств,установ та організацій УТОС.

За приписами п.38 Статуту УТОС в період між з`їздами всією роботою УТОС керує

- 9 -

Центральне правління, яке є вищим розпорядчим і виконавчим органом, в усій діяльності відповідальне перед з`їздом та підзвітне йому і ухвалює свої рішення на пленумах Центрального правління.

З огляду на п.39 Статуту УТОС в своїй практичній роботі Центральне правління та Центральна ревізійна комісія керуються чинним законодавством, статутом УТОС та відповідними положеннями про них, які затверджуються з`їздом УТОС.

Пунктом 94 Статуту УТОС визначено, що кошти та інше майно, призначене для виконання основних завдань діяльності УТОС, житлові будинки, гуртожитки, санаторії, будинки і бази відпочинку, палаци та будинки культури, підсобні господарства, будівлі та споруди, акції та інші цінні папери /основні кошти/, придбані за рахунок УТОС за період його існування, є його власністю. УТОС в особі Центрального правління належить виключне право володіння, користування та розпорядження цими засобами та майном.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою з інвалідністю І групи по зору та членом УТОС, що підтверджується відповідними довідкою до акта огляду МСЕК та членським квитком.

Протягом 2013-2015 років позивач та інші члени УТОС, які іменували себе комітетом у справах захисту та відновлення Боярського будинку відпочинку за підписом позивача як його голови було направлено до ЦП УТОС, Боярського будинку відпочинку УТОС та інших органів та посадових осіб низку звернень щодо фінансування Боярського будинку відпочинку УТОС та цільового використання коштів, виділених на його утримання та ремонт, в тому числі бюджетних коштів, та отриманих від оренди приміщень УТОС.

На всі наявні в матеріалах справи звернення комітету у справах захисту та відновлення Боярського будинку відпочинку за підписом позивача відповідно до сформованих в них питань було надано відповіді, однак з викладеного у позовній заяві позивачем вбачається, що надана йому інформація відповідачами є для нього недостатньою і не дає відповіді на всі важливі для нього питання.

Доказів того, що ЦП УТОС звітувало у період з 2001 по 2019 роки перед членами УТОС згідно з п.19.1 Статуту, в тому числі й по витратам коштів, отриманих від оренди приміщень у період з 2010 по 2019 роки, суду надано не було.

Також, встановлено, що з наявних в матеріалах справи листів відповідачів та Мінсоцполітики вбачається, що відповідачі отримують бюджетні кошти, що згідно із законодавством зобов`язує їх розкривати інформацію щодо використання цих коштів через портал http://spending.gov.ua., однак не виконують вимог законодавства. На отримання цієї інформації через портал http://spending.gov.ua має право будь-який громадянин, в тому числі й позивач.

За таких обставин суд першої інстанції вірно задоволив вимоги частково, зобов`язавши відповідача надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам з 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік та зобов`язавши ЦП УТОС та Боярський будинок відпочинку УТОС використовувати портал http://spending.gov.ua для розкриття інформації щодо використання коштів державного та міських бюджетів.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задовленні вимог позивача щодо зобов`язання голову ЦП УТОС створити тимчасову комісію щодо перевірки використання бюджетних коштів за участю громадськості в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: використання коштів у сумі 426000 грн. на реконструкцію спального корпусу, наданих Кабінетом Міністрів України; використання бюджетних коштів у сумі 1332680 грн. на капітальний ремонт Боярського будинку відпочинку, наданих КМ України у 2008 році (розпорядження КМУ від 05 листопада 2008 року № 1391-р);

- 10 -

використання бюджетних коштів у сумі 1498000 грн. на капітальний ремонт спального корпусу відповідно до розпорядження КМ України № 795-р від 31 жовтня 2018 року; причини зникнення 6 автомашин та 86000 грн. 29 листопада 2011 року з огляду на недоведеність вимог в цій частині та їх необгрунтованість.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахуванням судом того факту, що на його запити в ЦП УТОС з питань виділення з бюджету коштів Боярському будинку відпочинку відповідачі відповіді не надали безпідставні.

Задовольняючи частково вимоги, суд першої інстанції зазначив, що вочевидь з викладеного у позовній заяві позивачем вбачається, що надана йому інформація відповідачами є для нього недостатньою і не дає відповіді на всі важливі для нього питання. А тому наявні підстави для зобов`язання ЦП УТОС надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам з 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги позивача про те, що на його звернення щодо використання коштів від оренди приміщень він не може отримати відповіді, чим порушуються ст.5 Закону України «Про інформацію», ст.3 Закону України «Про громадські об`єднання», Закон України «Про доступ до публічної інформації» та Статут УТОС які судом враховані та застовані при вирішенні спору.

Посилання позивача на порушення ст.49 Конституції України, яка гарантує право на охорону здоров`я недоречні, оскільки предметом захисту в даній справі є право позивача на інформацію.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що він неодноразово звертався до голови ЦП УТОС та правління ЦП УТОС щодо створення комісії по перевірці використання коштів у чому було безпідставно відмовлено ,апеляційний суд вважає необгрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Доказів того, що голова ЦП УТОС за обставин, на які посилається позивач, повинен створити тимчасову комісію щодо перевірки використання бюджетних коштів за участю громадськості, з урахуванням того, що за умовами Статуту УТОС існує Центральна ревізійна комісія УТОС, що здійснює контроль за діяльністю Центрального правління, президії ЦП, суду надано не було.Як і не було надано доказів, того, що Боярський будинок відпочинку УТОС повинен звітувати саме перед членами УТОС, суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неврахування судом того факту, що на усі запити позивача йому були надані відповіді та проведені неодноразові зустрічі не тільки з головою, а й членами Президії ЦП УТОС, не спростовують висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення вимог і зобов`язання надати письмову публічну інформацію (звіт) щодо використання публічних (бюджетних) коштів по статтям витрат по рокам з 2001 по 2019 рік, а також інформацію (дані) щодо використання по статтям витрат коштів (по видам робіт), отриманих з оренди приміщень, із централізованого бюджету УТОС, за період з 2010 по 2019 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що відповіді надавалися позивачу не в повному обсязі, а тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог.

Це ж стосується посилань відповідача на відсутністьфакту бездіяльності відповідачів як суб`єктів владних повноважень, які безпідставні, бо відповідачі не є суб`єктам и владних повноважень і дана обставина не є предметом спору.

Доводи апедяційної скарги відповідача щодо невірного обрання позивачем способу захисту свого права суперечать положенням ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.55 Конституції

- 11 -

України, згідно якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Доводи скарги відповідача про те, що суд невірно витлумачив норму закону «Про доступ до публічної інформації» та неправильно кваліфікував відносини сторін, бо зміст позовних вимог полягає у визнанні дій Голови правління УТОС та директора Боярського будинку відпочинку УТОС протиправними, однак протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний(справа Верховного Суду у справі№ 320/5970/17) необгрунтовані.

В даному випадку відповідач помилково ототожнює себе із суб`єктом владних повноважень, яким він не є по відношенню до відповідача. УТОС громадська організація, а не суб`єкт владних повноважень.

Решта доводів обох апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційних скаргах та відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Боярського будинку відпочинку Українського товариства сліпих залишити без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: