Справа № 362/3049/18
Провадження № 2/362/92/22
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю прокурора Ламшиної О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

провівши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Обухівського району Київської області розгляд цивільної справи за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Територіальної громади села Іванковичі Обухівського району Київської області (в особі Феодосіївської сільської ради) до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказаний позов.

Прокурор і представник відповідача вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Інші учасники процесу в судове засідання не прибули.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення даної справи до судового розгляду, суд досліджує обґрунтованість звернення прокурора із вказаним позовом в інтересах територіальної громади села.

Так, суд виходить з наступного.

У Постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 645/7199/18 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах

Згідно з частиною п`ятою статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду 26.05.2020 року під час розгляду справи № 912/2385/18 дійшла наступних висновків:

«Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.»

У Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків щодо застосування норм права:

«Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»); прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача; оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах; якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.»

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у Постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17 зробила такий висновок «Саме лише посилання в позовній заяві на те, що компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посади державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для таких посад повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо)».

Аналогічні висновки були зроблені й у інших постановах колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16, 17, 18 квітня 2019 року у справах № 925/650/18, № 923/560/18, № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, а також у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2019 року прокурор, звертаючись до суду, вказував на те, що його звернення до суду із зазначеним позовом спрямовано на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення до державної власності земельних ділянок що знаходились в користуванні ДП «Київське лісове господарство» та були передані у власність громадян.

При цьому, в матеріалах справи міститься лист прокурор від 29.05.2018 року № 05/1-1054вих18 на ім`я голови Іванковичівської сільської ради про звернення до суду із вказаним позовом.

Тобто, в день підписання даного позову, прокурор також підписав лист на ім`я голови місцевої сільської ради про подання даного позову.

Як наслідок, відсутні підстави стверджувати що після отримання повідомлення прокурора про порушення інтересів держави, компетентний орган допустив бездіяльність і не здійснив захист інтересів держави, оскільки компетентний орган мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Отже, прокурор, звертаючись до суду із даним позовом, не обґрунтував і не довів бездіяльність компетентного органу.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що прокурор не дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки прокурору не відомі причини не звернення компетентного органу до суду і прокурор не зазначив у позові такі причини в обґрунтуванні підстав для представництва.

Також, суд вважає необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється шляхом її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У той же час згідно зі ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Виходячи з вищевказаних норм, між державою, в особі органів законодавчої, виконавчої та судової влади, і територіальними громадами, в особі органів місцевого самоврядування, існує певна різниця. Останні не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно (тобто незалежно від держави та її органів) вирішувати питання місцевого значення. Відповідно, інтереси територіальної громади можуть не співпадати з інтересами держави (хоча останні мають пріоритет).

Визначення поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження» надано в Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 1-1/99.

Згідно із цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Тобто, органи прокуратури можуть представляти лише ті органи місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями органів виконавчої влади.

Натомість, за приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеві ради як органи місцевого самоврядування не наділені жодними делегованими повноваженнями органів виконавчої влади.

Проте, з положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що делегованими повноваженнями наділяються лише виконавчі органи місцевих рад.

Так, нормами статей 25 і 26 Глави 1 Розділу ІІ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено загальну і виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

При цьому, нормами статті 33 глави 2 розділу II Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено власні (самоврядні) і делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Разом з цим, стосовно повноважень місцевих рад, поділ повноважень на власні та делеговані відсутній, а тому існують підстави стверджувати, що місцеві ради не наділені делегованими повноваженнями органів виконавчої влади.

Як наслідок, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 1-1/99, суд приходить до висновку про те, що органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів сільської ради як органу місцевого самоврядування, оскільки остання не є органом місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями органів виконавчої влади.

Оскільки, органами місцевого самоврядування є не лише місцеві ради, але і їх виконавчі комітети, останнім, з урахуванням положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», можуть делегуватися повноваження органів виконавчої влади і в такому випадку вони дійсно можуть підпадати під визначення органу, уповноваженого здійснювати відповідні повноваження держави, про що вказано у вищезгаданому Рішенні КСУ від 08.04.99 року № 1-1/99.

Однак, як було зазначено вище, місцеві ради не мають делегованих повноважень у сфері земельних відносин.

Окремо, суд вважає за необхідне обговорити питання «державного інтересу» за даним позовом прокурора.

Насамперед, підставою для представництва прокурором інтересів держави має бути наявність порушень або загрози порушень саме інтересів Держави.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України в логічно-значеннєвому зв`язку з поняттям «права», слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як обумовлений загальним змістом об`єктивного та прямо не опосередкованого в суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, який є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим принципам.

Так, на переконання суду, у даному випадку представництва прокуратурою інтересів місцевої територіальної громади, а фактично місцевої сільської ради, відсутній інтерес держави як такий, оскільки в результаті задоволення даного позову Держава не одержує жодного конкретного матеріального чи нематеріального блага.

Зокрема, у разі задоволення позовних вимог прокурора за даним позовом про витребування нерухомого майна у вигляді земельних ділянок (т.с. 3, а.с. 110 115), це саме майно вказані земельні ділянки, які і є конкретним матеріальним благом, буде повернуто у комунальну власність відповідної територіальної громади, а не у державну власність Держави Україна.

Отже, подавши до суду даний позов в інтересах Держави, прокурор здійснює захист інтересів конкретної територіальної громади, а не Держави в цілому.

У зв`язку із цим, наведений аналіз положень чинного законодавства дає суду підстави вважати, що прокуратура не має законних повноважень на подання даного позову в інтересах територіальної громади в особі відповідної місцевої ради.

Крім того, слід звернути додаткову увагу на той факт, що прокурором подано даний позов в інтересах Територіальної громади села Іванковичі Обухівського району Київської області (в особі Іваноквичівської сільської ради) до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

При цьому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 600-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області», постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року № 87-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області увійшла до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

Тобто, Територіальну громаду села Іванковичі Обухівського (колишнього Васильківського) району Київської області представляє саме Феодосіївська сільська рада, як правонаступник Іванковичівської сільської ради (т.с. 2, а.с. 212 213).

Отже, прокурор подав позов в інтересах Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області із позовними вимогами до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, як до відповідача (т.с. 3, а.с. 110 115).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

За таких обставин, оскільки позовну заяву від імені територіальної громади села Іванковичі подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 200, 257 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Територіальної громади села Іванковичі Обухівського району Київської області (в особі Феодосіївської сільської ради) до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про витребування земельних ділянок залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 29 вересня 2022 року.