Провадження 2-з/557/7/2022
Справа 557/1113/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/1113/22,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

за участю представника заявника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій відповідно до положень ст.ст. 149-153 ЦПК України просить забезпечити позов, який буде поданий ним до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 17 000 євро та 10 000 доларів США, шляхом накладення арешту на належне останньому домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким особам вчиняти будь-які дії з цим майном.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 07 листопада 2018 року кошти в сумі 17 000 євро та 10 000 доларів США, про що останнім цього ж числа власноручно написана боргова розписка без зазначення точної дати повернення грошових коштів.

13 липня 2022 року ОСОБА_1 відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України надіслав на адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення коштiв за борговою розпискою цiнним листом з описом вкладення, однак відповіді на зазначену вимогу не отримав, а тому вважає, що станом на дату подання цiєї заяви до суду ОСОБА_3 є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 зазначає, що невжиття вказаних заходів забезпечення позовних вимог може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, так як ОСОБА_3 , зважаючи на значну суму боргу, а також наявність у нього боргових зобов`язань перед іншими особами матиме намір відчужити належне йому майно третім особам.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримала, навівши в обґрунтування такої доводи, які є аналогічними, викладеним у заяві.

Заслухавши представника заявника, дослідивши заяву та долучені до неї матеріали, суддя приходить наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 у такій зазначив, що позичив ОСОБА_3 07 листопада 2018 року кошти в сумі 17 000 євро та 10 000 доларів США, про що останнім цього ж числа власноручно написана боргова розписка без зазначення точної дати повернення грошових коштів. Оскільки вказана розписка не містить точної дати повернення грошових коштів і сторонами у справі в добровільному порядку не врегульовано питання щодо остаточної дати повернення грошових коштів, ОСОБА_1 13 липня 2022 року надіслав на адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення коштів за борговою розпискою цінним листом з описом вкладення, однак відповіді на зазначену вимогу не отримав, а тому заявник вважає боржника таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Заявником на підтвердження обставин надіслання ОСОБА_3 13 липня 2022 року вимоги про повернення коштів за борговою розпискою надано копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чека та накладної. Водночас доказів отримання останнім вказаної вимоги або ж відмови про отримання такої заявником не надано. Як зазначила у судовому засіданні представник, на адресу ОСОБА_1 з «Укрпошти» будь-яка інформація з приводу надісланого ним ОСОБА_3 поштового відправлення не поверталася, що у сукупності позбавляє суд можливості пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір.

Крім означеного, суд звертає увагу на наступне.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження обставин приналежності вказаного майна ОСОБА_3 заявником надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформовану на запит ОСОБА_1 23 серпня 2022 року. Однак жодних доказів щодо вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт, останній не надає, як не надає і доказів того, що ОСОБА_3 намагається якимось чином відчужити майно у зв`язку з можливим уникненням від виконання зобов`язань, висловлюючи у поданій заяві лише припущення про те, що з огляду на значну суму боргу, останній матиме намір відчужити належне йому майно третім особам.

За вказаних обставини, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 , в порушення положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування, не надано доказів, що б дали можливість пересвідчитись в тому, що між сторонами дісно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Слід зазначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, оскільки сума боргу є значною та інші належні йому об`єкти знаходяться під забороною відчуження, що зі слів заявника підтверджує факт наявності боргових зобов`язань перед іншими особами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, вказані вище обставини відсутності даних щодо вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт, в тому числі, позбавляють суд також можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, зокрема співмірність ціни позову із вартістю майна, як того вимагають положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Що стосується вартості вказаного майна, яка наявна у відомостях про об`єкт нерухомості, то така судом при визначенні співмірності виду забезпечення із позовними вимогами до уваги взята бути не може, з огляду на те, що внесення запису про державну реєстрацію означеного вище об`єкта нерухомості було здійснено 11 вересня 2003 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 08 вересня 2022 року.

Суддя Ю.В.Оленич