ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/346/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року, по цивільній справі № 643/10473/16 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 15796 грн 60 коп., а саме за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2008 року по 30 червня 2016 року у розмірі 8178 грн 97 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2016 року у розмірі 4614 грн 73 коп., індекс інфляції - 2670 грн 07 коп., 3% річних від простроченої суми - 332 грн 83 коп. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що відповідачі користуються житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 та не виконують своїх обов`язків по оплаті наданих позивачем послуг з центрального водопостачання та відведення у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість у сумі 15796 грн 60 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по 689 грн з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що при постановленні рішення судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що відповідачами було заявлено про застосування наслідків спливу строків трирічної позовної давності, не зазначено термін, за який стягується заборгованість, не розглянуто клопотання стосовно перерахунку заборгованості не на чотирьох, а на двох членів квартирокористувачів.

У відзиві на апеляційну скарзі КП «Харківводоканал» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано. Надані апелянтами свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не звільняють їх від відповідальності щодо сплати заборгованості.

Зазначено, що апелянтами не було подано заяви до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності.

Згідно зіст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст. 367 ЦПК України у порядку письмового провадження перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі користуються житловою площею за адресою АДРЕСА_1 та не виконуються своїх обов`язків по сплаті наданих позивачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.05.2008 року по 30.06.2016 року у розмірі 15796, 60 грн. При цьому суд врахував, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та 25.06.2018 відповідно, що підтверджується свідоцтвами про смерть.

Проте погодитись з таким висновком в повному обсязі не можна.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України від 09листопада 2017року №2189 VIІI «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189 VIІI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2189 VIIІ житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189 VIIІ споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (стаття 9 Закону № 2189 VIIІ).

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Такими зобов`язаннями за змістом п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України є інші юридичні факти, а саме - фактичне споживання послуг позивача.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Харківводоканал» та відповідачами, як споживачами послуг, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) сплати грошей за надані послуги.

Судом встановлено, що КП «Харківводоканал» надавало послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до кв. АДРЕСА_2 .

У згаданій квартирі зареєстровані споживачі цих послуг: ОСОБА_1 з 23.12.1999, ОСОБА_3 з 23.12.1999, ОСОБА_2 з 06.10.1995, ОСОБА_4 було знято з реєстрації 24.10.2012 року у зв`язку зі смертю. (а.с.25-28).

Особовий рахунок за № НОМЕР_1 відкрито на ім`я споживача ОСОБА_5 .

У зв`язку з несплатою відповідачами комунальних послуг утворилась заборгованість розмірі 15796 грн 60 коп., яка складається з наступного: за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2008 року по 30 червня 2016 року у розмірі 8178 грн 97 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2016 року у розмірі 4614 грн 73 коп., індекс інфляції - 2670 грн 07 коп., 3% річних від простроченої суми - 332 грн 83 коп. та судові витрати.

Наведене свідчить, що задовольняючи позовні вимоги КП «Харківводоканал» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, однак помилився з розміром заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Всупереч вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що відповідно до наданої позивачем карток абонента позивач нарахував заявлену у позові заборгованість із розрахунку 4-х споживачів послуг (а.с. 4-9).

При цьому суд не звернув уваги, що згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.59), З копії свідоцтва про смерть та згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України - ОСОБА_4 знято з реєстрації 24.10.2012 року (а.с.28)

Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті, ч. 4 ст. 25 ЦК України.

З позовної заяви та доданого до неї карточки абонента та розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за надані за період з 2008 року по 2016 року послуги з водопостачання та водовідведення позивачем здійснювались на чотирьох осіб, без урахування того, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом зазначених правових норм - чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилася.

При цьому вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у наведеному випадку залежить від стадії судового провадження, на якій судом було встановлено факт пред`явлення позову до померлої особи.

Системний аналіз указаних норм права, а також положень чч.1, 2, 4 ст.25, ч.1 ст.26 ЦК та ч.2 ст.48 чинного ЦПК дає підстави дійти висновку, що у разі смерті відповідача на день звернення до нього з позовом до суду провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Наведене свідчить, що позивач безпідставно нарахував в ј частині борг та звернувся про його стягнення з ОСОБА_6 , який не був споживачем заявлених у позові послуг внаслідок його смерті, а тому позов в 1/4 частині є безпідставний.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 згідно свідоцтва про смерть від 16 жовтня 2012 року серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 59), тобто до звернення до суду з цим позовом та до відкриття провадження у справі, - у суду першої інстанції не було підстав відкривати провадження в частині позовних вимог КП «Харківводоканал» до ОСОБА_6 , дієздатність якого внаслідок смерті припинилася, тому провадження у справі за позовом до ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.255 ЦПК України.

З урахування того, що ОСОБА_6 на день пред`явлення позову помер, позивач не уточнював своїх позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо вимог до ОСОБА_6 , на якого припадає ј частка боргу, який у даному випадку не є солідарним, оскільки вищевказане законодавство солідарної відповідності боржників не передбачає.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 26 червня 2018 року відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто під час розгляду справи по суті (а.с. 52).

У даному випадку спірні правовідносини з огляду на грошовий характер зобов`язання, яке пов`язано з використанням майна-квартири, допускають правонаступництво інших відповідачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,, а тому у даному випадку за змістом ст. 255 ЦПК України відсутні підстави для закриття провадження в частині заявлених до згаданого відповідача вимог.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Під час перегляду заочного рішення вони подали до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с.51).

Районний суд всупереч ст.ст. 89, 263 ЦПК України не звернув уваги на заяву відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для розгляду апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2018 року справа № 317/3698/15-ц (провадження № 61-19795св18).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Суд першої інстанції при визначенні розміру та періоду нарахувань виходив з відомостей, зазначених у розрахунках, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат. Проте ухвалив рішення про стягнення з відповідачів за період з 01.05.2008 року по 20.06.2016 рік суми заборгованості, у розмірі 15796,60 грн, тобто поза межами 3-річної позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 при перегляді судом першої інстанції заочного рішення Московського районного суду м. Харкова 16 жовтня 2016 року (а.с. 51), який суд помилково не врахував після скасування заочного рішення при ухваленні оскарженого рішення, тому колегія суддів розглядає згадану заяву по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги поза межами 3-річного строку позовної давності на суму 15796 грн. 60 коп. В межах трирічної позовної давності, з урахуванням дати звернення до суду з позовом - за період з серпня 2013 по червень 2016 року згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачів нічим об`єктивно не спростували, заборгованість за наданими позивачем послугами (а.с. 4-5) складає: 15277,78 - 6509,43 = 8 768,27 грн. 3% річних та інфляції в межах 3-х річного строку, за період з 25 серпня 2016 по 25 серпня 2013 року, згідно неспростованого відповідачами розрахунку (а.с. 10-13) складає: (136,95 - 0,84) + (1091,35 - 1,65)= 136,11 + 1089,70 = 1225,81 грн. Всього в межах 3-х річного строку була заявлена до стягнення заборгованість на суму 8768,27 грн. + 1225,81= 9994,08 грн., з якої ј частка, яка припадає на померлу особу - ОСОБА_4 була нарахована безпідставно, тому доведеною є сума 9994,08/4х3=7 495,56 грн.

Враховуючи викладене, на користь КП «Харківводоканал» підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з урахуванням успадкованої заборгованості боржника ОСОБА_3 , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з серпня 2013 року по 30.06.2016 року урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 7 495,56 грн, або по 3 747,78 грн. з кожного. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, за спливом трирічного строку позовної давності. Заявлена до стягнення сума боргу має сплачуватися не у солідарному, а у дольовому порядку, оскільки вищевказане законодавство не передбачає солідарної відповідальності. З огляду на вищевказане позов підлягає задоволенню частково, а оскаржене рішення суду - відповідній зміні.

Щодо доводів скарги про необхідність нарахування заборгованості за спожиті послуги лише на апелянтів, то судова колегія їх відхиляє в частині нарахування та стягнення боргу ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позов пред`явлено за період до червня 2016 року, тобто за життя ОСОБА_3 , який в цей період користувався послугами КП «Харківводоканал», тому заборгованість була правильно нарахована позивачем та стягнута судом з урахуванням боргів відповідача ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є апелянти.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Позивач при зверненні до суду першої інстанції не сплачував, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, тому це питання наразі вирішується судом апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції позов КП "Харківводоканал" визнаний обгрунтований на 47,48 %.

При подачі позовної заяви позивач повинен був сплатити 1378 грн. судового збору, при подачі апеляційної скарги відповідачі - 2067 грн. Тому з урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовниї вимог на користь держави з відповідачів належить стягнути 273 грн. 68 коп. На підставі викладеного, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на коористь державиу розмірі 273, 68 грн., по 136,84 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 255, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_4 про стягнення боргу - закрити.

Позов Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 серпня 2013 року по 30.06.2016 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 7 495,56 грн, по 3 747,78 грн. з кожного. В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 273, 68 грн., по 136,84 грн. з кожної.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.