Справа № 285/4807/21
провадження у справі № 2/0285/322/22
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Борисюка Б.Р.,

представника позивачів Таргонія В.М. ,

представника відповідача Сімчука І.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Новоград-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" про відшкодування шкоди заподіяної смертю,-

встановив:

09.09.2021 року представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат Таргоній В.М, звернувся до суду з позовом, у якому позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь відшкодування моральної шкоди, на кожного по 1 000 000 грн. 00 коп.

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 пасажирський дизель-поїзд ДР1А № 6413, сполученням Житомир-Новоград-Волинський, скоїв наїзд на ОСОБА_5 . За фактом настання цієї події 10.06.2018 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000710 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 23.09.2020 року вказане кримінальне провадження було закрито. Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є батьками загиблої, втратили рідну доньку, близьку людину, яка була їх опорою і підтримкою. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Отже, позивачі втратили найближчу людину. Страждання позивачів пов`язані зі смертю доньки є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивачів та загиблу об`єднували тісні стосунки, а також те, що смерть доньки повністю змінила життя позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 1 000 000 грн. 00 коп., тобто по 500 000 грн. 00 коп. на кожного з позивачів.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Визначена позивачами сума має відповідати принципам розумності, справедливості та співмірності, і має бути достатньою для розумного задоволення потреб позивачів, і не повинна приводити до їх безпідставного збагачення. На відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого, у потяга такої можливості не має. Також потяг відповідно до своїх фізичних та технічних властивостей, враховуючи масу та швидкість, не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях, на який машиніст поїзда вплинути не може. При цьому слід врахувати, що смерть потерпілої спричинена її особистою грубою необережністю, яка приймаючи ліки, що знижують увагу та використовуючи телефон із навушниками знаходилася безпосередньо на залізничній колії та на звукові сигнали потяга не реагувала, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення потерпілою правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник позивачів у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки потерпіла грубо порушила правила безпеки громадян на залізничному транспорті.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000710, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 пасажирський дизель-поїзд ДР1А № 6413, сполученням Житомир-Новоград-Волинський, скоїв наїзд на ОСОБА_5 , яка рухалась по колії в попутному напрямку, від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла на місці пригоди.

За фактом настання цієї події 10.06.2018 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000710 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 23.09.2020 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 22 років.

Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці.

Причиною нещасного випадку на залізниці стала необережність загиблої ОСОБА_5 , яка рухалася залізничною колією та мала на собі навушники, що обмежувало її слух.

Машиністом потяга подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 не вдалося.

Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.

Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст потягу перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачі як батьки загиблої наділені правом вимагати відшкодування спричиненої їм моральної шкоди в результаті смерті їх доньки, яка настала внаслідок наїзду на неї потягу.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні.

В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено.

Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоровая, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Ч. 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Наявні у справі докази підтверджують факт травмування ОСОБА_5 внаслідок наїзду на неї пасажирського дизель-поїзду ДР1А № 6413, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці.

Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено.

Встановивши, що позивачі доводилися загиблій батьками, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок її загибелі підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачі зазнали внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі ОСОБА_5 при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів як її батьків, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_5 та те, що смерть її сталася саме внаслідок її власної грубої необережності та порушення нею вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 грудня 1998 року.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просять стягнути позивачі до 125 000 грн. на кожного, що на думку суду є належною сатисфакцією конкретному випадку.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Повний текст рішення складено 08.09.2022 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" про відшкодування шкоди заподіяної смертю- задовольнити частково.

Стягнути із Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (інд. код юридичної особи - 40075815, вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03680)на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 125000 грн. 00 коп.

Стягнути із Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (інд. код юридичної особи - 40075815, вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03680)на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 125000 грн. 00 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2837 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення його повного тексту.

Головуючий: О.М. Коцюба