Номер провадження: 22-ц/813/1517/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування збитків 273 290 (двісті сімдесят три тисячі двісті дев`яносто) гривень 91 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок та сплаченого судового збору в розмірі 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 47 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішенняПриморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд врахувати доводи відзиву під час вирішення апеляційної скарги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 01.09.2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 31.08.2022 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій представник просить здійснити розгляд вказаної справи, призначений на 01.09.2022 року о 13:00 год. без участі представника, за наявними матеріалами.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 в день судового засідання 01.09.2022 року надійшла до канцелярії суду заява, у якій представник просить викликати у судове засідання до допитати в якості свідка ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2016 року ОСОБА_1 складена розписка, в якій вказав про те, що він отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі еквівалентній 11 000 (одинадцяти тисячам) доларів США за проведення проектних робіт з реконструкції готельно-ресторанного комплексу, фітнес-центру та станції технічного обслуговування, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом зазначено, що розписка від 21.10.2016 року як документ, що підтверджує отримання грошових коштів та містить зобов`язання щодо проведення проектних робіт по реконструкції готельно-ресторанного комплексу, є обов`язковим для виконання сторонами на узгоджених ними умовах.

Тому позивач підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання цих зобовязань, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору на проведення проектних робіт і його умов.

Судом також зазначено, що в матеріалах справи міститься вимога на проектування від 28.09.2018 року, складена ОСОБА_3 . Відповідно до цієї вимоги позивач, посилаючись на укладений з відповідачем 21.10.2016 р. правочин на проведення проектних робіт, вимагав від останнього розробити проектну документацію згідно зазначеного завдання, яке містить умови виконання зобов`язання, зміст необхідних робіт, вид та адресу об`єктів, що проектуються, а також строк виконання та передання замовникові проектної документації.

У вказаній вимозі на проектування зазначено строк до 10.11.2018 р., тобто строк, до якого ОСОБА_1 має передати ОСОБА_3 проектну документацію.

Водночас, відповідач не надав жодного доказу того, що така документація була виготовлена ОСОБА_1 та передана ОСОБА_3 .

Відповідно до матеріалів справи 27.11.2018 р. ОСОБА_3 підписав вимогу про повернення коштів, в якій зазначив про відмову від укладеного правочину у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 завдання на проектування та відсутністю з боку відповідача будь-якої реакції, яка б вказувала на виготовлення ним проектної документації. В цій вимозі позивач вимагав повернути йому сплачені раніше грошові кошти в сумі еквівалентній 11 000 доларів США шляхом перерахування на його ім`я поштового переказу.

Як випливає з поштової накладної №5152 кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин», вимогу про повернення коштів ОСОБА_3 направив 04.12.2018 р. В цій же накладній зазначено, що 05.12.2018 р. ОСОБА_1 відмовився від отримання зазначеної вимоги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , районний суд виходив з того, що отримавши 02.10.2018 р. вимогу на проектування, в якій встановлено строк для проведення проектних робіт до 10.11.2018 р., ОСОБА_1 не здійснив достатніх дій для належного та вчасного виконання взятого на себе за правочином обов`язку. При цьому, суд зазначив, що ніщо в матеріалах справи не вказує на початок виконання ОСОБА_1 проектних робіт та їх фактичне виконання, а також передання ОСОБА_3 проектної документації, у звязку із чим, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не виконав роботу, яку потрібно було виконати та кошти не повернув, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають сплаті на відшкодування збитків 273290 грн. 91 коп.

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Загальними умовами виконання зобов`язань, які містяться в ч. 1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

За своїм характером, правочин на проведення проектних робіт не може повністю виконуватись сторонами у момент його вчинення, оскільки за змістом ст.888 ЦК України укладення такого договору передбачає вчинення додаткових дій, зокрема надання замовником підрядникові завдання на проектування, а також інших вихідних даних, необхідних для складання проектно-кошторисної документації, з урахуванням яких підрядник зобов`язаний виконати роботи з проектування.

Статтями 888 та 889 ЦК України передбачені обов`язки замовника за договором підряду на проектні роботи. Зокрема, замовник повинен передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації; сплатити підрядникові встановлену ціну.

Відповідно до ст.890 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтею 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1). Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.2). Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.3).

Положеннями ч.2 ст.887 ЦК України визначено, що до договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що 21.10.2016р. між ним та ОСОБА_1 в усній формі був укладений правочин на проведення проектних робіт, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок виконати роботи з проектування реконструкції готельно-ресторанного комплексу, фітнес-центру та станції технічного обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Як зазначає позивач, за результатами усного обговорення умов та обсягу проектних робіт, ОСОБА_1 зобов`язався підготувати та надати ОСОБА_3 письмовий договір про проведення проектних робіт.

Сторони правочину також погодили, що вартість робіт з проектування складатиме суму в гривнях, еквівалентну 11 000,00 (одинадцяти тисячам) доларів СПІА.

На підтвердження волевиявлення сторін щодо укладення правочину та його умов, ОСОБА_1 власноручно склав 21.10.2016р. розписку, в якій зазначив, що отримав грошові кошті в сумі, еквівалентній 11 000 доларів СПІА за проведення проектних робіт по реконструкції готельно-ресторанного комплексу, фітнес-центру та станції технічного обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачем також зазначено, що у зв`язку із знаходженням робочого місця ОСОБА_1 у місті Одесі, останній запевнив, що у найближчий час направить відповідний договір на адресу позивача. Проте, як зазначає позивач, ця умова не була виконана відповідачем.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що його позбавили можливості викласти свою правову позицію та обгрунтувати її доказами в межах суду першої інстанції, оскільки він не був належним чином сповіщений про розгляд даної справи у суді першої інстанції. ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 не довів у повному обсязі обставини, на які посилався як на підставу для задоволення своїх вимог.

Зокрема апелянт зазначає, що у оскаржуваному рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року судом зазначено, що: «Про судові засідання 05.04.2019р. та 07.05.2019р. ОСОБА_1 сповіщався шляхом направлення судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення через ДП «Укрпошта». Однак, судові повістки повернулися у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

У судові засідання, призначені на 25.06.2019р., 01.08.2019р. відповідач сповіщався направленням йому судових повісток кур`єрською службою ТОВ «Двадцять п`ять годин» за адресою його зареєстрованого місця проживання. Відповідно до поштових накладних №9287 та №9678, ОСОБА_1 відмовився отримати поштові відправлення.

У судове засідання, призначене на 23.10.2019р. ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом через ДП «Укрпошта», а також через кур`єрську службу ТОВ «Двадцять п`ять годин». Відповідно до відомостей з офіційної Інтернет-сторінки ДП «Укрпошта» 06.08.2019 р. судова повістка відправлена рекомендованим листом (трек-номер030). 10.08.2019р. відправлення не було вручено через інші причини. 29.08.2019р. повторно судова повістка була відправлена кур`єрською службою ТОВ «Двадцять п`ять годин». Як слідує з поштової накладної №2145 30.08.2019р. ОСОБА_1 відмовився від отримання судової повістки.

Отже, щодо сповіщення відповідача про судовий розгляд зазначеної справи, суд виходив з правила, яке міститься в частині дев`ятій статті 130 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її досуду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою».

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, усі судові повістки та рішення суду у данній справі надсилались за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він не проживає та не проживав на момент розгляду справи, що підтверджується наступним.

З 2003 р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , та з 2004 р. разом з дружиною проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом фактичного проживання від 29.03.2020 р., засвідченого підписом голови ОСББ «Вільямса 56/2» та відповідною печаткою (Том ІІ: а.с. 142).

Тобто, станом па момент розгляду справи № 522/22654/18 та відправлення відповідної кореспонденції ОСОБА_1 не проживав у квартирі АДРЕСА_1 , з огляду на що відповідач фактично не міг отримати чи відмовитись отримати поштові відправлення.

Крім того, апелянтом зазначено, що судові повістки на 05.04.2019 р., 07.05.2019 р. та 23.10.2019 р., а також ухвала від 01.04.2019 р. у вказаній справі взагалі не були направлені Відповідачу на зазначену у рекомендованому повідомленні адресу, оскільки відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ «Укрпошта» дані про відправлення за трек-номерами 278, 729, 065 та 030, що містяться на талонах-повідомленнях з приводу направлення ОСОБА_1 та знаходяться в матеріалах справи - відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

При цьому, у жодному із зазначених повідомлень не вказано у якості підстави невручення відправлення саме відмову адресата від отримання повісток чи рішень суду, що не дає підстави вважати таке сповіщення належним повідомленням відповідача.

Отже, з урахуванняи вищенаведенного, Відповідач не міг бути належним чином повідомленим про дату та час судових засідань у справі №522/22654/18, тому не мав можливості скористатись передбаченими процесуальними правами та захистити свої законні права та інтереси як сторони по справі.

В поданій апеляційній скарзі, щодо фактичних обставин справи, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач ОСОБА_3 зазначає, що між ними фактично був укладений правочин на проведення проектних робіт, вимоги до якого регулюються парагафом 4 глави 61 ЦПК України «Підряд на проектні та пошукові роботи» (ст. 887-891 ЦПК України).

Так,ідповідно до ч.1 ст. 887 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Пунктом 1 ч.1 ст. 889 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт: сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Тобто положеннями ЦК України передбачається здійснення замовником оплати договором підряду на проведення проектних робіт саме після завершення виконання підрядником усіх робіт.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що на виконання вищезазначених вимог чинного законодавства, ним було здійснено відповідний комплекс робіт відповідно до домовленостей із Позивачем, з подальшим, після остаточного виконання зобов`язання, отриманням грошових коштів у сумі 11 000 дол. США, а підтвердженням того, що на момент складення розписки ним - ОСОБА_1 вже було виконано попередньо домовлений обсяг робіт, є наступні обставини.

Так, у позовній заяві зазначено, що 21.10.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в усній формі був укладений правочин на проведення проектних робіт, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок виконати роботи з проектування, реконструкції готельно-ресторанного комплексу, фітнес-центру та станції технічного обслвуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, як вбачається зі змісту наданої позивачем розписки, вона містить наступне формулювання, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 , грошові кошти за проведення зазначених вище робіт (Том І: а.с. 58).

При цьому, розписка не містить жодних строків стосовно проведення відповідних робіт.

В підтвердження того, що ОСОБА_1 були виконанані роботи ще в 2015-2016рр. (до моменту складання розписки), останнім надано до апеляційного суду роздруківку електронного листування між ним та ОСОБА_3 за 2015 рік та роздруківку електронного листа від 07.09.2016 року, у якому апелянтом на електрону адресу позивача (дійсної на час листуваня) направлено звіт щодо виконаних робіт по готелю та ресторану.

Апеляційним судом встановлено, що візуальне відображення листа свідчить про те, що з боку ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу ОСОБА_3 9 файлів із виконаними роботами.

Також, 07.09.2016 р., апелянтом іншим електронним листом було направлено на електронну адресу ОСОБА_3 . Звіт по станції технічного обслуговування (СТО) у кількості 13 файлів із виконаними роботами та ще одним електронним листом від 07.09.2016 року направлено загальний звіт, який супроводжувався додаванням 26 файлів із різними кресленнями (Том І: а.с. 145 157).

Вказане вище, у своїй сукупності із іншими обставинами, на які посилається сторона апелянта, спростовує твердження позивача про невиконання відповідачем ОСОБА_1 обовязку по виконанню робіт з проектування реконструкції готельно-ресторанного комплексу, фітнес-центру та станції технічного обслуговування.

Окрім того, вказані обставини спростовують твердження позивача ОСОБА_3 про момент укладення правочину.

Так, в підтвердження зазначеного, ОСОБА_1 вказано, що за сплином деякого часу після виконання робіт, про які йдеться мова у розписці, ОСОБА_3 дійсно звертався до нього щодо виконання додаткової кількості робіт, однак, домовленостей щодо їх оплати та договірного оформлення досягнуто не було, а на підтвердження того, що певний комплекс робіт вже було виконано у минулому, за що ОСОБА_1 отримав попередньо домовлену суму коштів, вже в 2016 р. і була складена розписка, з метою розмежування тих робіт, які було виконано і оплачено, від тих робіт, перемовини щодо виконання яких лише велись на той час.

Таким чином, наданою копією електронного листування підтверджується факт початку виконання робіт ще у 2015 р., за що ОСОБА_1 і було отримано відповідну суму грошових коштів у тому ж році.

Статею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Бльш того, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду справи, у судовому засіданні 20.05.2021р. представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечував проти доводів представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що відповідні роботи з проектування проводились ОСОБА_1 на замовлення ОСОБА_3 до написання розписки, а саме приблизно у 2015-2016 роках. Крім того, представник заперечував сам факт виконання ОСОБА_1 будь-яких робіт до написання розписки, наполягаючи на тому, що ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошові кошти отримав, однак, жодних робіт не виконав.

У той же час, у цьому судовому засіданні, 20.05.2021 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 були надані на огляд апеляційного суду оригінали примірників проекту реконструкції існуючої будівлі під СПА комплекс та ексізного проекту СТО.

При цьому, представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти вказаних доказів, посилаючись на їх неналежність, оскільки позивачем (замовником ОСОБА_3 ) начебто вказані проекти не були фактично використані.

Разом з тим, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, перевірки пояснень представників сторін по справі, всебічного та повного розгляду справи та задля винесення по справі обгрунтованного та законного рішення ( з урахуванням встановлення в суді апеляційної інстанції факту того, що зазначений комплекс працює), 20.05.2021 року у судовому засіданні було оголошено перерву та зобовязано сторін, у відповідності до ч.4 ст. 81 ЦПК України надати відповідні докази в підтвердження пояснень щодо вчинення дій або наявності певної події.

Так, на виконання вищевказаних вимог суду, 03.11.2021 року до канцелярії апеляційного суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява, у якій представник просила суд долучити до матеріалів справи докази виконання ОСОБА_1 замовлених робіит до 21.10.2016 року, а саме:

- копію наданого на огляд суду оригіналу проекту реконструкції існуючої будівлі по АДРЕСА_3 ;

- копію наданого на огляд суду оригіналу ескізного проекту станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

- оригінал нотаріально завірених показань ОСОБА_6 ;

- оригінал нотаріально завірених показань свідка ОСОБА_7 ;

- роздруківку квитка сполученням Одеса - Луцьк від 02.07.2015 р. на ім`я ОСОБА_8 ;

- роздруківку квитка сполученням Одеса-Луцьк від 02.07.2015 р. на ім`я ОСОБА_9 .

Разом з тим, протягом усього часу розгляду справи в суді апеляційної інстанції та до моменту винесення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі, позивач ОСОБА_3 та його представник, жодних доказів щодо спростуванння наданих представником відповідача проектів, як то інших проектів, факту виконаних/невиконаних робіт до суду не надав, хоча мав процесуальну можливість звернутися до суду із відповідними заявами, клопотаннями, доказами.

В той час лише 01.09.2022 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшла заява до канцелярії суду, у якій представник, посилаючись на ст. 91 ЦПК України, просить викликати у судове засідання та допитати в якості свідка ОСОБА_1 .

Частинами 1-3 ст. 91 ЦПК України передбачено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що представником позивача не обґрунтовано необхідність виклику в якості свідка ОСОБА_1 , наявність підстав для його виклику не встановлена.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

Отже, враховуючи вищевикладені обствини та вище наведені докази, апеляційний суд вважає такими, що підтверджують доводи сторони відповідача про виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_3 (які існували до 10.2016 р.), та водночас, є такими, що спростовують висновки суду про те, що «ніщо в матеріалах справи не вказує на початок виконання ОСОБА_1 проектних робіт та їх фактичне виконання».

На вищевказане районний суд уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_1 на його користь на відшкодування збитків 273 290, 91 грн.

Відповідно до ча.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Щодо судових витрат по справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з:

-судового збору

-та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд по даній справі, як зазначалося вище, рішення, яким задоволено позовні вимоги - скасував і постановив нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, тому підстави для відшкодування останньому заявлених ним витрат на правничу допомогу відсутні.

Разом з тим, у відповідності до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4499,20 гривень, який документально підтверджений (Том І: а.с. 131).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

У стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4499 (чотири тисячі чотириста девятьсот девять) гривен, 20 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева