Проваження № 22-ц/824/4591/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонька Миколи Миколайовича, заінтересована особа стягувач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго України»,-

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонька М.М.,яку мотивував тим, що постановою приватного виконавця від 20 травня 2021 року відкрите виконавче провадження № 65514349 з виконаннявиконавчого листа № 760/30615/19, виданого 01 березня 2021 року Дарницьким районним судом м.Києва, на підставі рішення цього ж суду від 15 квітня 2020 року, яким стягнутоз ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго України» суму страхового відшкодування у розмірі 130794,40 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Вказував приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження, оскільки станом на 01 березня 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року, на підставі якого видано виконавчий лист, не набрало законної сили. Окрім того, із заявою про відкриття виконавчого провадження звернувся представник стягувача ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго України», який діяв на підставі довіреності № 3 від 31 грудня 2021 року у якій відсутні повноваження на представництво інтересів стягувача у приватного виконавця Солонька М.М. У зв`язку з наведеним, просив визнати протиправною і скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонька М.М. від 20 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65514349.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та

- 2 -

неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційна скарга в основному посторює зміст скарги на дії приватного виконавця та мотивована хибністю висновків суду про автоматичне набрання заочним рішенням суду законної сили після його перегляду за заявою відповідача, оскільки ні відповідач, ні його представник не були присутні про розгляді заяви про перегляд заочного рішення, а копію ухвали від 15 листопада 2020 року він отримав лише 06 лютого 2021 року. Такі висновки суду суперечать постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 712/5069/17, згідно якої набрання рішенням суду законної сили пов`язується із датою отримання судового рішення, а з огляду на відсутніть ОСОБА_1 у судовому засіданні і невручення йому тексту рішення до 22 грудня 2020 року висновки суду є помилковими. Вважає, що приватний виконавець не позбавлений можливості перевірити в ЄДРСР інформацію щодо оскарження судового рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та йогопредставник адвокат Васюк М.М. належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Васюк М.М. електронною поштою подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав просив задоволити.

Решта учасників належно повідомлені про розгляд справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, заяв про відкладення не подали, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє

- 3 -

ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року у цивільній справі № 760/30615/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерне товариство «Інго Україна» стягнуто в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 130794,40 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18 листопада 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

01 березня 2021 року на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року цим же судом видано виконавчий лист, який пред'явлений стягувачем для примусового виконання до приватного виконавця Солонька М.М.

Постановою приватного виконавця Солонько М.М. від 20 травня 2021 року за даним виконавчим листом відкрите виконавче провадження № 65514349.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дії приватного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 травня 2021 року є правомірними, вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням в тому числі таких засад, як: верховенства права, обов`язковості виконання рішень та законності (ч.1 ст.2 Закону).

За положеннями п.1 ч.1 ст.3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У виконавчому документі серед іншого має бути зазначена дата набрання рішенням законної сили (п.6 ч.1 ст.4 Закону).

Згідно п.1 ч.4 ст.4 цього Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

За змістом положень ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 вказаного Закону виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення за наявності низки умов, зокрема якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, набрало законної сили; виконання рішення передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 цього Закону; стягувач подав заяву про примусове виконання рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки, відкриваючи провадження № 65514349 з виконаннявиконавчого листа № 760/30615/19, виданого 01 березня 2021 року Дарницьким районним судом м.Києва приватний виконавець діяв відповідно до закону та в межах в межах своїх обов`язків і повноважень.

При цьому підстави для повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, передбачені ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» як вважає

- 4 -

скаржник з огляду на ненабрання рішенням законної сили, були відсутні, оскільки приватному виконавцю стягувачем було надано виконавчий лист, в якому судом зазначено, що рішення набрало законної сили 21 грудня 2020 року (т.1 а.с.20).

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження, а його дії є протиправними, оскільки заочне рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року не набрало законної сили, колегія суддів відхиляє з викладених вище підстав, а саме надання стягувачем виконавчого листа, в якому судом зазначено, що рішення набрало законної сили (т.1 а.с.20).

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що приватний виконавець не наділений повноваженнями перевіряти правильність дій суду щодо зазначення у виконавчому листі про набрання рішенням законної сили. Таке не передбачено ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з примусового виконання рішень, затвердженою наказом МЮ України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (з послідуючими змінами і доповненнями).

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець не був позбавлений можливості перевірити в ЄДРСР інформацію щодо оскарження судового рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, не спростовують висновків суду про відсутність неправомірності дій виконавця, оскільки ні Закон України «Про виконавче провадження, ні Інструкція з примусового виконання рішень не містять положень, які покладають на виконавця обов`язок перевірки зазначених судом відомостей про дату набрання рішенням законної сили. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно відомостей ЄДРСР відповідачу ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення та відкрито апеляційне провадження ухвалою апеляційного суду від 07 червня 2021 року, тобто через два тижні після відкриття виконавчого провадження.

Відхиляючи наведені вище доводи апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу, що фактично скаржник намагається обгрунтувати протиправність постанови приватного виконавця передчасною видачею судом виконавчого документа, що очевидно та поза всяким розумним сумнівом є помилковим.

Це по-перше.

По-друге, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає наслідки відкриття провадження з виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, яке в подальшому може бути оскаржене поза межами встановлених законом строків оскарження та поновлення судом цих строків, що узгоджується із відповідними приписами ЦПК України.

Так, згідно ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає зупиненню виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

А у випадку скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, виконавче провадження підлягає закінченню (п.5 ч.1 ст.39 Закону).

Отже, боржник має достатньо встановлених законом мехінізмів для захисту своїх прав при оскарженні рішення, за яким здійснюється виконавче провадження, і поновленні апеляційним судом строків на оскарження такого рішення, якими він до речі скористався, подаши заяву про зупинення виконавчого провадження, яка постановою приватного виконавця від 11 червня 2021 року задоволена.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про набрання заочним рішенням суду законної сили після його перегляду за заявою відповідача, оскільки ні відповідач, ні його представник не були присутні про розгляді заяви про перегляд заочного рішення, а копію судової ухвали від 15 листопада 2020 року він отримав лише 06 лютого

- 5 -

2021 року, і саме від цієї дати має обраховуватися строк оскарження, колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать приписам процесуального закону з наступних міркувань.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом (ч.2 ст.288 ЦПК України).

Згідно ст.289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи (ст.289 ЦПК України).

Таке кореспондується із положеннями частин 1 та 2 ст.273 ЦПК України, згідно якої рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або залишення рішення в силі за результатами апеляційного перегляду справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно приписів ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За змістом наведених норм з урахуванням того, що ухвала про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення постановлена за відсутності учасників справи, які належно повідомлені про розгляд справи, строк апеляційного оскарження заочного судового рішення в даній справі, обраховується протягом тридцяти днів із дня складання повної ухвали про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвала суду від 18 листопада 2020 року не містить дати її складання, проте до реєстру надіслана судом 22 грудня 2020 року, а тому згідно положень ч.3 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень», яка покладає на суд обов`язок вносиити до ЄДРСР усі рішення не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту, апеляційний суд враховує цю дату. Відповідно на момент видачі виконавчого листа 01 березня 2021 року строк апеляційного оскарження минув, що у свою чергу свідчить про набрання рішенням законної сили.

Такі висновки в тому числі підтверджуються ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі № 760/30615/19, де суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про пропуск ОСОБА_1 строку апеляційного оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 квітня 2020 року та поновив цей строк як пропущений з поважних причин.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на відсутність необхідності тлумачення процесуальних норм з цього приводу, оскільки питання строку оскарження судового рішення особою, яка повідомлена про розгляд, проте не була присутня при його проголошенні, врегульовано ст.354 ЦПК України, ч.1 якої чітко вказує на те, що у випадку розгляду справи за відсутності учасника строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення, а у випадку подання таким учасником апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду він має право на поновлення пропущеного строку. Тобто, процесуальний закон передбачає гарантії такому учаснику на обов`язкове (безумовне) поновлення строку апеляційного оскарження, який обраховується протягом 30 днів з моменту отримання копії судового рішення. При цьому йдеться саме про поновлення пропущеного строку, а не про початок його перебігу.

Правова позиція про те, що строк апеляційного оскарження судового рішення,

- 6 -

ухваленого за відсутності учасників обраховується протягом тридцяти днів із дня складання повного рішення, а не із дня отримання його копії, що у своє чергу є поважною причиною для його поновлення, є усталеною і сформована у ряді рішень Верховного Суду, зокрема в постановах: від 18 березня 20202 року у справі № 553/2759/18 (п.19 Велика Палата), від 15 червня 2022 року у справі № 523/3696/18-ц, від 15 червня 2022 року у справі № 125/1209/21, від 22 серпня 2022 року справі № 1/11/2021.

З викладених вище підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність застосування інших позиція Верховного Суду.

Відхиляючи дані доводи апеляційний суд зазанчає, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

В даному випадку норми процесуального права щодо початку перебігу строку апеляційного оскарження судового рішення, ухваленого за відсутності учасника, є чіткими та прогнозованими в частині їх застосування, а тому скаржник не вправі мати законних очікувань на інше вирішення процесуальних питань ніж це врегульовано законом.

Даючи оцінку доводам скаржника, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: