Справа № 353/323/22
Провадження № 2/353/148/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мотрук Л.І.,

з участю секретаря судового засідання Стельмах В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини фінансової чи будь-якої іншої допомоги не надає, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, безробітний, притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, на даний час є умовно засудженим. Мати дитини застосовує до неї фізичні і психологічні покарання та налаштовує дитину на негативне сприйняття навколишнього. 01.09.2020 року ОСОБА_5 , баба малолітньої ОСОБА_4 , звернулася до комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Тлумацької міської ради із заявою про те, що її дочка, відповідач по справі, разом з онукою 07.07.2020 року пішли з дому в с. Надорожна, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області та їх місце перебування не відоме. 09.09.2020 року ОСОБА_2 з дочкою повернулися додому, та пояснила, що вони перебували в м. Полтава, Полтавської області та не має бажання надалі проживати у домі ОСОБА_5 . 10.09.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , направлено до Центру надання соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина, Івано-Франківської області. Відповідно до повідомлення Центру надання соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина ОСОБА_2 маніпулює дочкою, безпідставно втручається у корекційну роботу психолога, налаштовує дитину на негатив, змушує її обманювати спеціалістів Центру надання соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина. В останньої прослідковується низький рівень психологічного та особистого розвитку, не сформованість систем цінностей, в наслідок чого у неї відсутнє усвідомлення відповідальності за дитину. 11.12.2020 року ОСОБА_2 забрала дочку та залишила Центр надання соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина, не повідомивши заздалегідь працівників центру. 12.11.2020 року щодо ОСОБА_2 Коломийським відділом поліції Тлумацького відділення поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно наказу служби у справах дітей Тлумацької районної державної адміністрації від 30.11.2020 року взято на облік дитину із сім`ї ОСОБА_2 , як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок психологічного насильства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останню було знято з обліку служби у справах дітей Тлумацької РДА на підставі наказу від 29.03.2021 року, та взято на облік служби у справах дітей Тлумацької міської ради. Малолітню дитину, відповідно до заяви ОСОБА_2 , влаштовано до центру опіки дитини «Рідна оселя» у зв`язку з важкими умовами проживання сім`ї та проходження дитиною реабілітації. 24.03.2022 року до органу опіки та піклування Тлумацької міської ради надійшло клопотання Центру опіки дитини «Рідна оселя» щодо виїзду дітей, які мають батьків, але тимчасово перебувають у закладі, за межі України. Однак ОСОБА_2 відмовилася надати письмову згоду на виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що позивач не може віддати дитину на виховання матері, оскільки умови та спосіб її життя за час перебування дитини в закладі не змінилися, виходячи з інтересів дитини, просить відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав у матері та стягувати з відповідачів аліменти на її утримання.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Однак, 06.09.2022 року подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с. 84).

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася. Однак, 08.09.2022 року подала до суду заяви, в яких зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, оскільки вона постійно відвідує дочку у Міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, дослухається до порад та рекомендацій працівників центру, приносить дитині необхідні речі, подарунки. Також на даний час перебуває на обліку центру зайнятості для працевлаштування. Дочка завжди рада її бачити та хоче повернутися додому і проживати разом з нею. Просила відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити без її участі (а.с. 85, 86).

Відповідач, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекладу (а.с. 83).

24.05.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

17.08.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є відповідачі по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.11.2012 року (а.с. 9).

Згідно копії заяви ОСОБА_5 від 01.09.2020 року, її дочка ОСОБА_2 разом з онукою ОСОБА_1 з 07.07.2020 року пішли з дому і їй не відоме їх місце перебування (а.с. 11).

Відповідно до копії акту оцінки потреб сім`ї/дитини та копії висновку оцінки потреб сім`ї Центру надання соціальних послуг на повідомлення К-23, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 активна, життєрадісна, легко іде на контакт з людьми. Дитина проявляє прив`язаність до матері, любить її. Мати ОСОБА_2 є фізично здоровою, не зловживає спиртними напоями, батько ОСОБА_3 з ними не проживає, участі у житті доньки не бере. Житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складається з трьох кімнат, у неї є окрема кімната, житло у задовільному стані (а.с. 16-18, 19).

З копії наказу про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок психологічного насильства над нею, служби у справах дітей Тлумацької РДА Івано-Франківської області № 4-О від 30.11.2020 року встановлено, що взято на облік дитину із сім`ї ОСОБА_6 , як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок психологічного насильства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в с. Надорожна, Тлумацького району, Івано-Франківської області (а.с. 13).

Копіями листів Центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 1-01/199 від 04.11.2020 року та 1-01/222 від 14.12.2020 року встановлено, що директор вказаного центру звертався до КУ «Центр надання соціальних послуг» Тлумацької міської ради обласної територіальної громади з проханням вжити заходи по захисту прав дитини у сім`ї. Також, зазначено, що ОСОБА_2 негативно впливає на психологічний і фізичний стан дитини, перешкоджає її всесторонньому розвитку, порушує її розпорядок дня та режим харчування. Остання не вміє планувати сімейний бюджет, нераціонально використовує кошти, в розмовах з працівниками використовує відмовки та порожні обіцянки (20, 21).

Як вбачається з повідомлення Коломийського відділу поліції Тлумацького відділення поліції ГУНП в Івано-Франківської області № 10906/108/58/01-2020 від 16.12.2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центром надання соціальних послуг Тлумацької міської ОТГ направлено в Центр соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина для психологічної реабілітації. Мати дитини, ОСОБА_6 за час перебування у вищевказаному закладі зарекомендувала себе з негативної сторони, остання проявляє до дочки агресивне ставлення, впливає на фізичний та психологічний стан дитини. Також, 12.11.2020 року на ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.184 КУпАП за невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей (а.с. 22).

Згідно копії заяви ОСОБА_6 від 28.12.2020 року остання просила тимчасово влаштувати її дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Центру соціальної опіки дитини «Рідна оселя» у зв`язку з тяжкими умовами проживання та необхідності проведення реабілітації дитини (а.с. 23).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитину із сім`ї ОСОБА_2 , яка перебуває у складних життєвих обставинах, взято на облік службою у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та знято з обліку служби у справах дітей Тлумацької РДА Івано-Франківської області, що підтверджується копією наказу про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах № 8 від 25.03.2021 року, виданого службою у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та копією наказу про зняття дитини з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах № 9-О від 29.03.2021 року, виданого службою у справах дітей Тлумацької РДА Івано-Франківської області (а.с. 13,14).

Відповідно до характеристики ОСОБА_6 , виданої директором Центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина, № 148 від 06.09.2021 року, остання частково оволоділа навиками по догляду за дитиною, однак часто проявляла недбале ставлення до дочки, не приділяла належної уваги її харчуванню та іншим елементарним потребам. Вона вкрай важко піддавалася корекції, що в свою чергу створювало несприятливі умови для дитини. У ОСОБА_6 прослідковується низький рівень психологічного та особистого розвитку, не сформованість систем цінностей, в наслідок чого у неї відсутнє усвідомлення відповідальності за дитину (а.с. 24).

ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, який належить його матері. Останній не працює, зловживає алкогольними напоями, неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення та на даний час є умовно засудженим, що підтверджується копією характеристики від 08.09.2021 року, виданої Бучацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Чортківського району Тернопільської області, копією повідомлення відділення поліції № 2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області № 9164103/01-2021 від 13.09.2021 року та копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виданої Бучацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Чортківського району Тернопільської області (а.с. 26, 28, 29).

Відповідно до копії заяви Центру соціальної опіки дитини «Рідна оселя», дирекція закладу зверталася до служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у зв`язку з тим, що незважаючи на заборону контактувати із дитиною, саме відвідувати або зустрічатися поза межами закладу, ОСОБА_6 неодноразово приходила в даний заклад, чекала дитину біля школи для того щоб з нею поспілкуватися. Після таких зустрічей психологічний стан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , погіршувався, вона ставала більш вразливою та проявляла агресію по відношенню до інших дітей (а.с. 27).

Згідно копії психолого-педадогічної характеристики, наданої психологом Центру соціальної опіки дитини «Рідна оселя» 04.02.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступила у даний заклад у січні 2021 року; з самого початку перебування у закладі остання проявляла щирість, відкритість, цікавість. Дитина спокійна, легко вступає у контакт, її психологічний стан не містить відхилень від норми, добре засвоює навчальну програму (а.с. 25).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зараховано до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, що підтверджується копією акту про факт передачі дитини від 01.04.2022 року, виданого Центром соціальної опіки дитини «Рідна оселя»; копією акту прийому дитини від 01.04.2022 року, копією наказу про зарахування дитини до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області № 58/01-09 від 01.04.2022 року виданих Міжрегіональним центром соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області (а.с. 30-32).

Згідно висновку про доцільність відібрання дитини без позбавлення батьківських прав № 683 від 19.05.2022 року, виданого виконавчим комітетом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, орган опіки та піклування Тлумацької міської ради вважає за доцільним відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_2 , відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що у ОСОБА_2 прослідковується низький рівень психологічного та особистого розвитку, не сформованість систем цінностей, в наслідок чого у неї відсутнє усвідомлення відповідальності за дитину; вона негативно впливає на дочку, застосовує до неї засоби психологічного та фізичного впливу, а тому відібрання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення ОСОБА_2 є доцільним в даній ситуації (а.с. 33-35).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Таким чином, підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; здійснення будь-яких видів експлуатації дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; а також небезпека для життя дитини, її здоров`я і морального виховання.

Судом не встановлено виключних обставин, які б виправдовували відібрання дитини від матері.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.

Суд вважає, що наведені Тлумацькою міською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, доводи про доцільність відібрання від матері дитини, які зазначені у позові та рішенні про відібрання дитини є недостатньо обґрунтованим з огляду на таке.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

У рішенні Європейського суду у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Таким чином, враховуючи надані докази позивачем, встановлені обставини справи, а також вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що вимога про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що у разі залишення дитини під опікою матері, дитина буде страждати через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки.

У позовній заяві представником позивача зазначено, що 12.11.2020 року відносно ОСОБА_2 Коломийським відділом поліції Тлумацького відділення поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей, проте не надано суду копію постанови суду, яка набрала законної сили і не зазначено чи було визнано останню винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Позивачем не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення неповнолітніх дітей з батьками. Суд враховує, що відібрання дітей позбавить їх батьківської турботи та допомоги і може призвести до погіршення їхнього становища.

Суд звертає увагу на те, що відібрання дитини у матері є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, надаючи перевагу правам дитини.

В інтересах дітей є збереження їхніх зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною.

Судом не встановлено фактів того, що сім`я відповідача, ОСОБА_2 , не є особливо непридатною та неблагополучною.

Враховуючи те, що питання про стягнення аліментів вирішується лише при задоволенні вимог про відібрання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої дитини також не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини із ОСОБА_3 , суд вважає, що позивач не заявляв вимоги про відібрання дитини від батька, а тому відповідне право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не має.

У даному випадку суд роз`яснює, що таким правом може скористатися матір дитини, ОСОБА_2 , відповідач по справі.

Крім цього, суд вважає, що орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей є тим органом, що повинен координувати діяльність стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, допомагати змінити поведінку батьків на краще з метою забезпечення дотримання найкращих інтересів саме дітей.

Відібрання дитини не може бути єдиним способом захисту прав дітей, що врахує їх інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Таким чином, суд, враховуючи вищенаведене, а також те, що відібрання дитини від матері несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, є травмуючим фактором для її здоров`я та психічного розвитку, вважає, що у даній справі поведінка матері, відповідача по справі, ОСОБА_6 щодо її малолітньої дитини не свідчить про необхідність відібрання дитини.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Суд, вирішуючи питання щодо судових витрат зі сплати судового збору керується ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у якій вказано, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що за подання позову судовий збір з позивача не справлявся, в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», у задоволенні позову останнього судом відмовлено, то судовий збір за розгляд справи по суті слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, ст. 150, 155, 170 Сімейного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 12, 76-82, 89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Судовий збір за розгляд справи по суті компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Тлумацька міська ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження вул. І. Макуха, 12, м. Тлумач, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2022 року.

ГоловуючийЛ. І. МОТРУК