КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/4348/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/9107/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представницю ОСОБА_3 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за фактично сплачені комунальні послуги у сумі 42 487,45 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони перебували у шлюбі з 04.02.2011 по 05.02.2018. За час шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за нею. Оскільки квартира придбана за час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а відтак сторони є її власниками в рівних частках. Проте, відповідач проживає у іншій квартирі, а всі комунальні платежі та поточні ремонти у вищезазначеній квартирі здійснює виключно вона. За період з листопада 2018 року по 12.01.2022 вона сплатила за комунальні послуги 84 974,90 грн, а тому відповідач як власник 1/2 частини квартири має повернути їй 1/2 від цієї суми.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.06.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка через представницю подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не взято до уваги квитанції, які підтверджують оплату за житлово - комунальні послуги саме нею. Відповідач як співвласник квартири також має нести витрати на утримання житла, проте своїх зобов`язань не виконує, а тому після сплати повної суми платежів вона має право на зворотну вимогу в силу положень ст. 544 ЦК України. Крім того, судом спотворено фактичні обставини судового засідання від 23.06.2022, оскільки секретарем складено довідку, що сторони у судове засідання не з`явилися, а суд у рішенні вказав, що відповідач та його представник були у судовому засіданні та надали пояснення.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що він не зареєстрований та не проживає у спірній квартирі, а відтак не є споживачем комунальних послуг. З 2018 року від проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстрований з 2006 року. Щодо витрат на утримання квартири, які залежать від площі квартири, то сторони не мають виділених часток у спільній власності, а відповідно до витягу з державного реєстру частка позивачки складає «1». Крім того, позивачка не надала належних доказів про нарахування за спожиті комунальні послуги, здійснені надавачами послуг, та їх відповідність проведеній нею оплаті. Відтак неможливо встановити розмір необхідних витрат. Щодо оплати до фондів ОСББ, то таке формулювання не підтверджує, що це є сумою витрат за житлово-комунальні послуги та послуги консьєржів. Позивачкою не надано протоколів рішень загальних зборів ОСББ для того, щоб встановити, які внески мали б оплачуватися.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 04.02.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2013 позивач під час шлюбу з відповідачем зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2021 ОСОБА_1 з дати державної реєстрації 17.09.2013 і станом на 18.03.2021 зазначена такою, що має частку «1» у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

У вищевказаній квартирі відповідач не зареєстрований та не проживає. Дані обставини підтверджується довідкою з Єдиного демографічного реєстру, наявністю спору між сторонами щодо доступу відповідача до квартири. Місцем реєстрації відповідача з 2006 року та проживання з 2018 року є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживав у спірній квартирі в досліджуваний період час і тому не міг користуватись жодними комунальними послугами. Оскільки у спірній квартирі мешкала лише позивач, то саме вона використовувала ці послуги для задоволення своїх власних побутових потреб. Суд також зазначив, що сторони не мають виділених часток у спільній власності спірної квартири, факт спільної власності станом на день розгляду справи не встановлено та не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд правильно вказав, що вимоги по відшкодуванню витрат за комунальні послуги необхідно чітко розмежовувати по їх режиму нарахування згідно вимог законодавства про надання житлово-комунальних послуг, оскільки одні витрати за надані комунальні послуги нараховуються в залежності від кількості осіб, які проживають у приміщенні (за відсутності лічильників на такі види комунальних послуг), інші витрати - в залежності від фактичного споживання згідно лічильників. Також є витрати, які нараховуються в залежності від площі приміщення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За обставинами справи встановлено, що споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 є позивачка. Відповідач у заявлений позивачкою період з листопада 2018 року у вищезазначеній квартирі не проживав та будь - якими комунальними послугами не користувався. Відповідач також ніколи не був зареєстрований за адресою спірної квартири.

Заявляючи позов у даній справі та вказуючи, що відповідач є співвласником цієї квартири разом з нею у рівних частках, ОСОБА_1 заперечувала ці ж обставини у справі за позовом ОСОБА_2 до неї про поділ вищезазначеної квартири та у квітні 2019 року подала до суду зустрічний позов, в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 в порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність по 1/2 частині спірної квартири. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Дане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.07.2022.

Відтак до набрання рішенням суду про поділ майна подружжя законної сили спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності, та лише з набранням рішенням законної сили перейшла у спільну часткову власність сторін.

Оскільки відповідач не користувався будь-якими комунальними послугами в квартирі за час визначений позовними вимогами та не був зареєстрований у зазначеній квартирі він не є споживачем таких послуг у розумінні ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак такі витрати несе особа, яка споживає такі послуги відповідно до даних лічильників електроенергії, гарячого та холодного водопостачання чи відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Витрати, на утримання квартири мають нести усі співвласники пропорційно до своєї частки.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач стверджував, що у червні 2018 року позивачка змінила замки на вхідних дверях, уклала договір з охоронною компанією та з того часу він не має доступу до спірної квартири. Дані обставини підтверджуються його зверненням до ТОВ «Охорона-Київ-3» від 25.06.2018, заявою позивачки до правоохоронних органів від 28.09.2018.

Відтак особа, яка перешкоджає власнику майна у користуванні цим майном, у період коли вона не допускає співвласника до квартири бере на себе тягар відшкодування витрат на утримання квартири, розмір яких залежить від площі приміщення.

Позивачкою у суму відшкодування витрат включено також внески до фондів ОСББ.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право визначати порядок утримання, спільного майна в будинку, приймати рішення про надходження та витрачання коштів тощо. Це відбувається шляхом проведення загальних зборів членів ОСББ. Загальні збори членів ОСББ є вищим органом управління об`єднання.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до складу коштів об`єднання відносяться, зокрема, внески і платежі співвласників, а також добровільні майнові, у тому числі грошові, внески фізичних та юридичних осіб, які спрямовуються на виконання статутних цілей об`єднання.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка не надала доказів про те, які внески і платежі співвласників встановлені рішенням загальних зборів членів ОСББ.

Суд першої інстанції ретельно дослідив усі квитанції про сплату позивачкою різних платежів та правильно констатував, що довідка ОСББ «Правди 31А» від 03.03.2021 містить інформацію щодо розміру плати на утримання будинку і прибудинкових територій та послуги консьєржу лише на конкретну дату довідки, що позбавляє суд можливості здійснити розрахунки необхідних сум витрат на утримання будинку і прибудинкових територій та послуги консьєржу за весь період, охоплений позовними вимогами.

Відсутність документів (копій квитанцій, виписок з банківських рахунків, ін.) та формулювання «сплачено до фондів ОСББ» не дає можливості встановити, що саме позивач сплатила такі кошти і саме ця сума є необхідними внесками на утримання будинку та прибудинкових територій.

Суд також правильно встановив, що позивачка у розрахунки включила витрати, які є авансовими платежами та не підлягали обов`язковій сплаті, а деякі суми витрат включено до розрахунку двічі.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для стягнення витрат за спожиті житлово-комунальні послуги, які не споживалися відповідачем та про недоведеність позовних вимог про стягнення витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 544 ЦК України не можна визнати обгрунтованими, оскільки у сторін не виник солідарний обов`язок щодо сплати витрат за житлово-комунальні послуги та внесків до ОСББ.

Помилкове зазначення судом про те, що відповідач та його представник були у судовому засіданні всупереч довідці про те, що сторони не з`явилися у судове засідання не призвело до неправильного вирішення спору, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена21.09.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук