Провадження № 2/161/982/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Лесько Б.Я.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Тертичний Ю.В. звернулася в суд в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревої Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 22.04.2019 року та досягнення нею повноліття.

15.12.2021 року державним виконавцем надано позивачу розрахунок заборгованості, за період з 22.04.2019 по 30.09.2021 борг становить 71409,12 грн.

Позивач зазначає, що з 2019 року його матеріальний стан погіршився, на даний час він не працює, має на утриманні хвору похилого віку матір, яка хворіє та цивільну дружину. Враховуючи вищенаведене, просить звільнити частково від сплати заборгованості за аліментами на підставі виконавчого листа №161/6861/19 виданого Луцьким міськрайонним судом від 29.09.2020 року в сумі 35 704,56 грн.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

30.12.2021 року до суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

17 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому відповідач просить відмовити у задоволені даного позову посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

22 лютого 2022 року зі сторони представника позивача надійшла заява про розстрочення заборгованості по аліментах на підставі виконавчого листа №161/6861/19 у сумі 71 409,12 грн. строком на 36 (тридцять шість) календарних місяці.

Представник позивача адвокат Тертичний Ю.В. в судовому засіданні, підтримав вимоги позовної заяви, заяву про розстрочення сплати заборгованості по аліментах та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася подала заяву про слухання справи у її відсутності, оскільки через небезпеку залишатися на Україні та введенням в державі воєнного стану, перебуває закордоном.

Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 що стверджується матеріалами справи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.07.2020 року по справі №161/6861/19 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 22.04.2019 року та досягнення нею повноліття .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревою Ю.О. підтверджується заборгованість ОСОБА_2 по аліментах за період з квітня 2019 року по вересень 2021 року складає 71 409, 12 грн. ВП №66652282 (а. с. 70), яку він просить розстрочити строком на 36 місяців .

Згідно довідки Пенсійного фонду України позивач не сплачує страхові внески та як стверджує в судовому його представник не має офіційного місця працевлаштування з червня 2019 року.

З довідки про склад сім`ї вбачається що позивач проживає з матір`ю ОСОБА_7 , .

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Що стосується позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по виплаті аліментів розміром 35704 грн. 56 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 7 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, за приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Отже, вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім таких доказів з боку ОСОБА_2 суду не надано.

Відсутність постійного доходу, наявність у позивача матері похилого віку та цивільної дружини не є беззаперечним доказом в розумінні ч. 2ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про часткове скасування заборгованості по сплаті аліментів розміром 35 704 грн. 56 коп., слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з безпідставністю.

З врахуванням матеріального стану позивача, те, що на даний момент ОСОБА_2 не працює, має невеликий, нестабільний дохід, рухомого та нерухомого майна немає.

Суд вважає, що вимога в частині розстрочення заборгованості зі сплати аліментів на 36 (тридцять шість) календарних місяців, що утворилася за період з 22.04.2019 року по 30.09.2021 року, у розмірі 71 409,12 грн., з виплатою заборгованості рівними частинами, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню.

Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст.9,150,180,181ч. 3,197ч. 2СК України, ст.ст. 1, 4,12, 13, 76-80, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розстрочити на 36 (тридцять шість) календарних місяців суму заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилася за період з 22.04.2019 року по 30.09.2021 року, у розмірі 71 409 (сімдесят одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 12 коп., з виплатою заборгованості рівними частинами по 1983,59 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 серпня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська