Провадження № 2/752/2563/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації та просить стягнути з відповідача на свою користь 19 867,34 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати.

В обгрунтування позову зазначає, що 21.07.2017р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . 30.01.2018р. о 16:10 у м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 150, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.02.2018р. у справі №752/2648/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до страхового акту №01390-02 від 14.02.2018р. та умов Договору добровільного страхування ПрАТ «Вусо» виплатило страхове відшкодування в розмірі 49 958,19 грн. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс», яке відшкодувало частину завданих відповідачем збитків у розмірі 30.090.85 грн. З урахуванням вказаних обставин, також положень ст.ст. 1166, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», а також з огляду на відступлення ПрАТ «Вусо» право вимоги до відповідача за Договором №15/07/2020 про відступлення права вимоги від 15.07.2020р. позивач просить стягнути з відповідача 19 867,34 грн. шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, як різницю між вартістю матеріальної шкоди та сумою, відшкодованою страховиком відповідача.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.07.2021р. відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 , постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 30.08.2022р. здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи до спрощеного з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 19.09.2022р.

На підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклик відповідача в судове засідання 19.09.2022р. було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки не повідомив.

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

21.07.2017р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо», як страховиком, та ОСОБА_3 , як страхувальником, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 .

За умовами цього Договору страховими випадками є: дорожньо-транспортна пригода; протиправні дії третіх осіб; випадкове пошкодження ТЗ; угон (викрадення) застрахованого ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час; несправність електрики застрахованого ТЗ внаслідок встановлення рекомендованого страховиком додаткового імобілайзеру.

Згідно умов Договору страхова сума складає 865 700,00 грн.

30.01.2018р. о 16 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Fiat, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Заболотного, 150, у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху.

Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.02.2018р. у справі №752/2648/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

31.01.2018р. ОСОБА_3 звернулась до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» з повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом (заява на виплату страхового відшкодування).

ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» складено страховий акт №01390-02, за яким визначена сума страхового відшкодування в розмірі 49 958,19 грн., яка, як вбачається з матеріалів справи, була виплачена в повному обсязі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

Водночас регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого в кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2020 у справі №910/18279/19.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу серії АК №003046140 у ПрАТ «Європейський страховий альянс».

За цим полісом встановлений ліміт за шкоду життю та здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.

Згідно довідки за підписом головного бухгалтера ПрАТ «СК «Вусо» на рахунок товариства надійшло від ПрАТ «Європейський страховий альянс» 30 090,85 грн. як страхове відшкодування згідно полісу №АК/3046140.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на відступлення ПрАТ «Вусо» право вимоги до відповідача за Договором №15/07/2020 про відступлення права вимоги від 15.07.2020р. позивач просить стягнути з відповідача 19 867,34 грн., як невідшкодовану частину шкоди.

Так, судом встановлено, що 15.07.2020р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо», як первісним кредитором, та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено Договір цесії №15/07/2020, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим Договором.

За підпунктом 3.1.3. п. 3.1. Договору цесії право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання договору, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування в порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань).

За Додатком №1 до Договору цесії право вимоги було передано щодо страхувальника ОСОБА_3 за Договором №4-01, боржник ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування 49 958,19 грн., сума боргу 19 867,34 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди в особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає в разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

За таких обставин, враховуючи встановлений ліміт відповідальності за полісом АК/003046140 у 100 000,00 грн. за шкоду майну, а також розмір завданої шкоди, який не перевищує ліміт, з урахуванням наведених вище положень відсутні підстави для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 26.09.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська