Справа № 212/1024/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючий суддя Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої смертю працівника на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила, збільшивши позовні вимоги (в ред. від 24.02.2022) до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком», АТ «КЗРК»), у якому просила суд стягнути на її користь з відповідача одноразову допомогу на утримання у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 136 392,46 грн. та три відсотки річних у розмірі 6 594,93 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_2 , який 03.12.1999 загинув під час виконання трудових обов`язків прохідника дільниці № 1 шахти «Октябрська» ШУ «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», про що було складено Акт № 20 про нещасний випадок віж 17.12.1999. 13.01.2000 шахтоуправління «Октябрське» видало наказ № 6 «Про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 », у якому зазначено, що позивач на час загибелі батька була на його утриманні, та яким було призначено, у тому числі одноразову допомогу на утриманця у зв`язку з втратою годувальника у сумі 12 100,80 грн. До теперішнього часу відповідач не відшкодував позивачу шкоду у розмірі 12 100,80 грн., а отже порушив строки виплати, яку повинен був сплатити у місячний термін, тобто до 05 січня 2000 року, а тому несвоєчасно виплачені суми відшкодування шкоди підлягають компенсації у розмірі 136 392,46 грн. борг з урахуванням інфляційних втрат за період з 05.01.2000 по 28.02.2022; 6 594,93 грн. 3 % річних за період з 05.01.2004 по 08.02.2022, усього на загальну суму 142 987, 39 грн.

03 лютого 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, витребувано докази за клопотанням позивача.

Відповідач, який 07.02.2022 отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та доданих до нього матеріалів (а.с. 35), не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

24 лютого 2022 року позивач подала позовну заяву із збільшеними позовними вимогами, з урахуванням періоду розрахунку січень-лютий 2022 року (а.с. 36-42).

02 березня 2022 року ухвалою суду судовий розгляд відкладений через відсутність відомостей про отримання відповідачем позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами.

02 березня 2022 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення відповідача, у яких просить застосувати строк позовної давності у три роки, відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі, посилаючись на те, що саме внаслідок зловживань позивача, остання своєчасно не звернулася до АТ «Кривбасзалізрудком» із відповідною заявою, а тепер намагається збагатитися за рахунок відповідача. Крім того, на думку відповідача, даний спір не відноситься до відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи ушкодженням здоров`я, так як це не шкода, а матеріальна допомога, визначена підприємством, а тому вимоги п. 43 Правил № 472 не можуть бути застосовані у даному випадку, натомість необхідно застосувати трирічний строк позовної давності і відмовити у задоволенні вимоги про стягнення грошових коштів у зв`язку із пропуском позовної давності. При цьому, відповідач вважає, що дія ст. 214 ЦК УРСР та ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних не підлягають задоволенню. Також, відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних і просив врахувати неспівмірність цих вимог до первісного розміру відшкодування шкоди 12 800,80 грн.

02 травня 2022 року від позивача надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьками якої згідно копії свідоцтва про народження записано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 14-15).

03 грудня 1999 року з ОСОБА_2 , який є батьком позивача, під час виконання ним трудових обов`язків прохідника дільниці № 1 шахти «Октябрська», Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого, на час подання позову, є АТ «Кривбасзалізрудком», стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. По факту нещасного випадку був складений акт форми Н-1 № 20 від 17.12.1999 року, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 зазначено: незадовільна організація робіт, яка призвела до перебування людей в небезпечній зоні без страхувальних пристроїв. Низька трудова і виробнича дисципліна серед працівників шахти (а.с. 16-19).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровській області від 09 грудня 1999 року, актовий запис № 2004, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 року, причина смерті нещасний випадок в зв`язку з підприємством (а.с. 20).

Наказом Шахтоуправління «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату № 6 від 13.01.2000 «Про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_5 » було наказано: щомісячно виплачувати ОСОБА_5 , дружині загиблого чоловіка ОСОБА_2 відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у сумі 504,20 грн.; виплатити одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00 грн. та одноразову допомогу на утриманців у сумі 12 100, 80 грн.(а.с. 21 зворотній бік).

Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідачем АТ «Кривбасзалізрудком» не виплатив позивачу одноразову допомогу на утриманця у сумі 12 100,80 грн. і ця обставина не оспорюється відповідачем.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону праці», власник зобов`язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому ( членам сім`ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником не враховуються.

У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги повинен бути не менше п`ятирічного заробітку працівника на його сім`ю, крім того, не менше річного заробітку на кожного утриманця померлого, а також на його дитину, яка народилася після його смерті.

Відповідно до п. 10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором).

У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги його сім`ї повинен бути не менше п`ятирічного заробітку і, крім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожного утриманця, а також на його дитину, яка народилася після його смерті.

Відповідно до п.39 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, одноразова допомога виплачується потерпілому у місячний термін з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а у разі смерті потерпілого - з дня його смерті особам, які мають на це право.

Відповідно до п.39 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, власник зобов`язаний розглянути заяву про відшкодування шкоди та прийняти відповідні рішення протягом 10 днів з дня її надходження з усіма необхідними документами або надходження додаткових документів.

Рішення про відшкодування шкоди оформляється наказом (розпорядженням) власника, в якому зазначаються особи, яким установлюється відшкодування шкоди, його розміри потерпілому, або кожному членові сім`ї потерпілого, а також терміни виплати.

Копія наказу (розпорядження) власника про відшкодування шкоди або мотивована письмова відмова вручається заінтересованій особі протягом 10 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п. 37 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, копія наказу (розпорядження) власника, рішення народного суду про відшкодування шкоди, заява потерпілого або інших заінтересованих осіб про встановлення відшкодування шкоди з необхідними документами що додаються до неї, зберігаються власником в окремій справі на кожного одержувача. Власник зобов`язаний забезпечити збереження цих документів.

Відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

На підставі вищевикладеного позов в частині стягнення одноразової допомоги на утриманця у зв`язку з втратою годувальнику в розмірі 12 100,80 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачу суми одноразової допомоги на утриманця у зв`язку з втратою годувальника згідно п.2 Наказу відповідача від 13.01.2000 № 6 у сумі 12 100,80 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо виплати позивачу суми одноразової допомоги на утриманця у зв`язку з втратою годувальника згідно п.2 Наказу відповідача від 13.01.2000 № 6 у сумі 12 100,80 грн., призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми цієї одноразової допомоги, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки до теперішнього часу, як встановлено судом вище, позивачу одноразова допомога не виплачена.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 ЗУ «Про оплату праці».

У зв`язку з наведеним, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності позивачем при зверненні до суду з цим позовом.

Відповідно до п.39 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, одноразова допомога виплачується у місячний термін з дня смерті потерпілого особам, які мають на це право.

Таким чином, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації за втрату частини доходу, в порядку передбаченому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та Положенням про порядок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати № 1427, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року у розмірі 136 392,46 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми, в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України у розмірі 6594,93 грн. і стягує з відповідача зазначені суми, також задовольняючи позов в цій частині.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову, суд стягує судовий збір у розмірі 1429,87 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 43, 46 Конституції України , ст.ст. 11, 509, 524, 533-535, 625 ЦК України, Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, Положенням про порядок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати № 1427, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої смертю працівника на виробництві задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу на утриманця у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 136 392 (сто тридцять шість тисяч триста дев`яносто дві) гривні 46 копійок та три відсотки річних у розмірі 6 594 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 93 копійки, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 1429,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи: 50029, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а, код ЄРДПОУ 00191307.

Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2022 року.

Суддя: О. В. Колочко