ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1824/21

Провадження № 22-ц/4820/1104/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Журбіцький В. О.,

з участю позивачки ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2022 року (суддя Пашкевич Р. В., повне судове рішення складено 13 травня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку об`єктом права спільної власності та поділ нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що з травня по серпень 2005 року проживала спільно з відповідачем однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 13 червня 2005 року за рахунок власних заощаджень кожного та кредитних коштів придбали житловий будинок АДРЕСА_1 за 24240 грн. Кошти на повернення кредиту вносились спільно. Вважає вказаний будинок їх спільною власністю. З 05 серпня 2005 року по 15 листопада 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від спільного проживання мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згоди щодо поділу майна не досягнуто.

Тому позивачка просила: встановити факт проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2005 року по 05 серпня 2005 року; визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної власності колишнього подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного будинковолодіння.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2022 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що спірний будинок є особистою власністю відповідача, оскільки придбаний ним до реєстрації шлюбу. На придбання будинку витрачено кредитні кошти у розмірі 5000 грн, що становить 20% його вартості. Оскільки кредитні кошти повертали з чоловіком разом, щонайменше на 1/10 частину будинку має право. Доказів протилежного відповідач не надав. Під час розгляду справи знайшов підтвердження факт проживання її і ОСОБА_3 однією сім`єю.

У засіданні апеляційного суду позивачка і її представник апеляційну скаргу підтримали.

Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що за договором купівлі-продажу 13.06.2005 ОСОБА_3 за 24240 грн придбав житловий будинок загальною площею 92,3 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В. П. (а.с. 6).

Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку (а.с. 7, 8).

05.08.2005 сторони зареєстрували шлюб і від спільного проживання мають дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.11.2019, яке набрало законної сили 17.12.2019, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову у позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина 1 статті 36 СК України).

За змістом частин 1 і 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц дійшла висновку, що при вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно з частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачка не надала належних, допустимими і достатніх доказів на підтвердження юридичного факту, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна за спільні кошти, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Показання свідків не можуть бути визнані допустимими і достатніми доказами на підтвердження обставин спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 04.07.2005 року отримав кредит (ліміт 5000 грн), який поступово погашав.

ОСОБА_1 не надала доказів того, що несла обов`язки за вказаним кредитним договором.

Короткий період часу, за який позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (з травня 2005 року по 05 серпня 2005 року), не може свідчити про те, що між нею і ОСОБА_3 склались та мали місце усталенні відносин, які притаманні подружжю, а також вказувати на те, які були взаємні права та обов`язки у них як у подружжя.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В П`єнта