Справа №760/9686/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

заявника- ОСОБА_1

представника заявника- ОСОБА_2

старшого державного виконавця- Саковича С.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюк Сергій Петрович, стягувач: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюка С.П. і просить:

-визнати дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюка С.П. щодо арешту коштів неправомірними;

-постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюка С.П. про арешт майна боржника від 09 червня 2022 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Управління соціального захисту населення Солом`янської райдержадміністрації як його заробітна плата на рахунок № НОМЕР_1 (картка № НОМЕР_2 ), IBAN НОМЕР_3 , відкритий у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Посилається на те, що він є боржником на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 гр.

09 червня 2022 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69205363, про яке йому стало відомо лише 29 липня 2022 року, коли він черговий раз не зміг отримати свою заробітну плату.

Звернувшись до банківської установи він дізнався про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та стягнення з нього коштів.

Постанов про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно боржника йому не надходило.

У зв`язку з накладенням арешту він не може отримати заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування.

Не заперечує проти стягнення боргу, але вважає накладення арешту на спеціальні банківські рахунки незаконним та перевищенням повноважень державного виконавця.

Відмічає, що накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати пенсії, заробітної плати, грубо порушує конституційні права громадян.

Стверджує, що постанова головного державного виконавця Годованюка С.П. від 19 червня 2022 року про арешт коштів боржника позбавила його права на розпорядження заробітною платою, пенсією, а саме її залишком після звернення стягнення, оскільки фактично звернуто стягнення на 100 відсотків заробітної плати та пенсії, що суперечить чинному законодавству.

Враховуючи викладене, просить задовольнити скаргу.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримали.

Державний виконавець в судовому засіданні проти скарги заперечував.

Зазначив, що арешт накладено на грошові кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» виконав постанову державного виконавця, оскільки не визнав вказаний рахунок і кошти на ньому такими, на які законом заборонено звертати стягнення.

Крім того, що у відповіді Державної фіскальної служби України від 18 серпня 2022 року відображено, що боржник отримує дохід з ознакою «102» - тобто виплати відповідно до умов цивільно-правового договору, який не можна ототожнювати з трудовим договором.

Виходячи з цього, вважає дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам закону і просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що 28 січня 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист про стягнення з заявника та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 300 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

09 червня 2022 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюком С.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69205363.

21 червня 2022 року головним державним виконавцем Годованюком С.П. винесено постанову про арешт коштів боржника.

/ а.с. 15, 45 - 46, 53 - 54 /

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Заявник та його представник в судовому засіданні підтвердили обізнаність заявника про наявність ухвалених судом рішень про стягнення з нього заборгованості, його перебування на виконанні, наявність виконавчого провадження та підтвердили факт невиконання рішення суду заявником у добровільному порядку.

Заявник стверджує, що арешт накладено на його заробітну плату та пенсію неправомірно, у розмірі, що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З відповіді Державної фіскальної служби України на запит державного виконавця від 18 серпня 2022 року вбачається, що боржник отримує дохід з ознакою «102».

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 4 від13 січня 2015 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», зареєстрованого в Міністерстві

юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556, виплата заробітної плати класифікується як »101», в той час, коли з ознакою «102» класифікується дохід суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

/ а.с. 55 /

Поняття трудового договору визначено в ст.21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В свою чергу, з точки зору ч.1 т.626 ЦК України, цивільно-правовим договором є домовленість (правочин) двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Заявник у судовому засіданні підтвердив, що працює за цивільно-правовим договором і трудовий договір з ним не укладався.

Гонорари за виконану ним роботу йому перераховуються на картковий рахунок відкритий в АТ`РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Державний виконавець у судовому засіданні пояснив, що постанова державного виконавця банком прийнята до виконання, в порядку ч.3 ст.52 Закону України « Про виконавче провадження» не повернута.

Виходячи з цього, суд вважає, що вчинені державним виконавцем заходи для примусового виконання рішення суду, є законними і такими, що відповідають меті виконавчого провадження, визначеній законом.

При вирішенні скарги суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що дії державного виконавця, направлені на його виконання, забезпечення прав стягувача при вчиненні виконавчих дій, відповідали вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відстуні.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 5, 18, 48, 52, 56, 68, 70, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 10, 12, 76-81, 258, 259, 260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Годованюк Сергій Петрович, стягувач: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 05 вересня 2022 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва