Номер провадження: 22-ц/813/2973/22
Справа № 522/2891/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційні скарги Одеської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), та 25.02.2020 збільшивши позовні вимоги, просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 109 622,41 грн., моральну шкоду у розмірі 900 000,00 грн. та витрати на проведення оцінки у сумі 2 500,00 грн. (а.с.56-57).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачу належить автомобіль Toyota Avensis, держномер НОМЕР_1 , який 06.02.2020 року знаходився поблизу буд. АДРЕСА_1 , та зазнав ушкоджень внаслідок падіння дерева. Позивач зазвичай здійснює стоянку біля вказаного будинку, оскільки проживає в ньому в належній йому на праві власності кв. АДРЕСА_2 . Дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, а відповідно належним відповідачем виступає ОМР. Розмір матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу визначений на підставі оцінки ТОВ «Клевер Експерт», про що надано відповідний висновок від 06.02.2020 року, також позивач вказав, що в результаті зазначених подій, йому було завдано моральну шкоду в розмірі 900 000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2021 року позовна заява ОСОБА_1 була задоволена частково.

Стягнуто з ОМР на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 109622,41 грн. та витрати на проведення оцінки у розмірі 2500,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.115-119).

В апеляційній скарзі ОМР ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2021 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чумаченко С.О., ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси, в частині незадоволених позовних вимог, ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У своїх письмових позиціях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 19.07.2021 року та від 26.01.2022 року ОМР просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2021 року, в частині незадоволених позовних вимог (а.с.175-178, 188-194).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чумаченка С.О. (а.с. 196, 197, 199-200).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше одного року (а.с. 168-169), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегія суддів враховує, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чумаченко С.О. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони апелянта (а.с.203-204).

Що стосується заяви представника Одеської міської ради про відкладення судового засідання (а.с.205-206), то колегія суддів відмовляє в її задоволенні, виходячи з вищевикладеного, а також того, що заявник не надав суду доказів неможливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, як того вимагає ст. 212 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 10.08.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 22.08.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОМР та відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 109 622,41 грн. та витрат на проведення оцінки у сумі 2500,00 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог в цій частині (а.с. 115-119).

Однак апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких ОМР заперечувала проти задоволення позовної заяви, у зв`язку з тим, що даний позивачем звіт експерта від 07.02.2020 року №61/02-20 не відповідає вимогам чинного на момент звернення позивачем до суду законодавства та не може бути належним і допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, також позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про характер та обсяг страждань, які б свідчили про заподіяння моральної шкоди, саме через падіння гілки дерева (а.с.82-86).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом листа Департаменту міського господарства від 09.04.2020 року №01-70/468, зелені насадження, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест», відповідний договір щодо догляду за зеленими насадженнями за вище зазначеною адресою балансоутримувачем, власником або користувачем КП «Міськзелентрест» також не укладався (а.с. 72-73).

Оскільки Дерево, з якого упала суха гілка і пошкодила автомобіль позивача, знаходиться на території ОМР, зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом саме до ОМР.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобілю Toyota Avensis д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 13).

06.02.2020 року внаслідок падіння сухої гілки з дерева було нанесено механічні пошкодження вказаному автомобілю, а саме: розбите лобове скло, зім`ятий дах, розбите заднє скло, задній правий фонарь, також пошкоджений капот та багажник у вигляді вм`ятин, що підтверджується довідкою про результати розгляду матеріалів ЖЄО №5622 від 06.02.2020 року та листом Приморського ВП в місті Одесі (а.с. 67, 71).

Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №61/02-20 від 07.02.2020 року, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 109622,41 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 158483,04 грн., ринкова вартість автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , до моменту ДТП становила 109622,41 грн. (а.с. 21-44).

Таким чином, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги представник ОМР, надаючи апеляційну скаргу зазначив, що ОМР є неналежним відповідачем у справі, так як ОМР не є спеціалізованим підприємством - балансоутримувачем об`єктів благоустрою зеленого господарства комунальної власності.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення осушення та озеленення території, а також соціально- економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюється на території населеного пункту з метою раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За змістом ч. 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини).

Статтею 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105 (надалі - Правила Мінбуду), відповідальними за збереження зелених насаджень та належний догляд за ними є: 1) на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; 2) на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; 3) на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво - забудовники чи власники цих територій; 4) на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; 5) на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Статтею 25 та ч. 4 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території. Негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Таким чином, як зазначалося вище, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів: на безхазяйних територіях, пустирях місцеві органи самоврядування. Оскільки місцем настання події, на яке вказує позивач у позовній заяві є адреса: м. Одеса, вул. Успенська, 29, то ця територія не є безхазяйною територією або пустирем, а тому ОМР не є балансоутримувачем елементів благоустрою території, що розташована за вищевказаною адресою, оскільки догляд та відповідальність за догляд елементів благоустрою покладено на балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно з п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію, а також відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою, та охорони навколишнього середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, представник ОМР зазначив, що, рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VI із наступними змінами, були затверджені Правила благоустрою території міста Одеса (надалі Правила благоустрою), якими врегульовано правовідносини у сфері благоустрою, у тому числі визначено осіб, відповідальних за утримання зелених насаджень.

Відповідно до положень п.п. 2.2.3 п. 2.2 Розділу 2 Статуту КП «ЖКС «Порто-Франківський», зміненого на підставі Рішення виконавчого комітету ОМР № 87 від 31.03.2016 року (а.с.208-210): підприємство здійснює:

організацію забезпечення поточного утримання, санітарної очистки та ремонту житлового фонду, нежитлових споруд, їх інженерного обладнання, внутрішньоквартальних та внутрішньодворових територій, об`єктів зовнішнього благоустрою та озеленення за виключенням об`єктів, відповідальність за утримання яких покладена на інших суб`єктів господарювання, в тому числі на інші комунальні підприємства, прибирання внутрішньоквартальних проїздів та тротуарів.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що ОМР в даному випадку є неналежним відповідачем у справі.

Що стосується звіту з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оцінювач ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_2 № 61/02-20, складений 07.02.2020 року, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 102 ЦПК України (у редакції яка діяла на момент звернення позивача до суду) у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з тим, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Проте, оцінювач ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_2 у своєму звіті не зазначає про те, що його попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що цей звіт підготовлено для подання до суду.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що підставою для звернення до суду стало завдання шкоди автомобілю позивача внаслідок падіння сухої гілки з дерева в АДРЕСА_1 .

Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Також, згідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії Джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Зазначені обставини свідчать про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Тобто, для застосування положень ст. 1166 ЦК України, необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: 1) протиправна поведінка: 2) настання шкоди: 3) причинний зв`язок між першим та другим елементами; 4) вина.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, позивач повинен був надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності Одеської міської ради, так і докази наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю та спричиненою шкодою.

Проте, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявність таких складових елементів деліктного зобов`язання як протиправної поведінки з боку ОМР та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Виконавчого комітету ОМР та завданою майновою шкодою.

Крім того, доводи позовної заяви не дозволяють встановити безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями ОМР, або його виконавчого комітету та шкодою, завданою позивачу.

Більше того, матеріали справи не мають будь-якого рішення яким би визнавалась протиправними дії чи бездіяльність Одеської міської ради чи її посадових осіб з приводу неналежного утримання зелених насаджень по АДРЕСА_1 .

Що стосується посилання позивача ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження №61-43478св18) (а.с.45-48), то із мотивувальної частини вказаного судового рішення суду касаційної інстанції вбачається, що балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Оскільки, в даному випадку відповідач КП «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради № 45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось, рівно як і до КП «Жилсервіс-2», на підставі рішення Дніпровської міської ради від 30 листопада 2011 року № 53/17 «Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради», то суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку належним відповідачем у справі є Дніпровська міська рада, як балансоутримувач зелених насаджень на її території.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність скасування судового рішення, в частині відмови у стягненні моральної шкоди, то вона не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи не встановлено що діями або бездіяльністю ОМР позивачу завдано моральну шкоду.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОМР слід відмовити у повному обсязі, судові витрати по оплаті грошової суми за проведення оцінки щодо вартості матеріального збитку у розмірі 2500,00 грн., що були оплачені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №29 від 12.02.2020 року (а.с.44), також не підлягають відшкодуванню позивачу.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги ОМР його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОМР слід задовольнити частково, оскаржуване рішення, в частині задоволених позовних вимог, скасувати, і прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди і витрат на проведення оцінки пошкодженого майна відмовити.

Часткове задоволення апеляційної скарги ОМР ради полягає у тому, що не всі її доводи є обгрунтованими і покладені в основу постанови суду апеляційної інстанції.

Крім того, у відповідності ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку ОМР не допустила бездіяльності, а тому п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджується на вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим з нього має бути стягнутий на користь держави судовий збір у сумі 1096,22 грн. (109 622,41 х1%) за вимоги матеріального характеру і в сумі 840,8 грн. (2102х0,4) за вимоги морального характеру, а всього в сумі 1937,02 грн.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОМР судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1644,33 грн. (1096,22х150%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року змінити, та в частині задоволених позовних вимог, скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на проведення оцінки майна, залишити без задоволення.

В решті рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір у сумі 1937,02 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень 02 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Одеської міської ради, , судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1644,33 (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 33 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева