Справа №613/1731/21 Провадження № 2/613/148/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря судового засідання Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , за яким пред`явило вимоги про стягнення з відповідачки на свою користь простроченої заборгованості за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) № 174/10007ECKB36T12 від 05.04.2016 у розмірі 28 747,60 грн., що складається із: неповернутої суми кредиту 13277,90 грн.; прострочених відсотків 5487,57 грн.; нарахованих відсотків станом на 06.10.2021 70,13 грн.; простроченої суми комісії за адміністрування кредиту 9912 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2874,76 грн.

Позивач зазначив, що право вимоги щодо стягнення цієї кредиторської заборгованості з відповідачки він набув за Договором про відступлення прав вимоги до позичальників, який укладений ним 04.08.2017 з ПАТ «Платинум» - первісним кредитором за даним кредитним договором.

Ухвалою від 23.11.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.01.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження до 28.01.2022.

Під час судового розгляду справи сторона позивача підтримала свої позовні вимоги, натомість сторона відповідача заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. З даного приводу сторони в межах підготовчого провадження обмінялися письмовими заяви про суті справи, в яких виклали власні правові позиції щодо вирішення цього спору судом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначив, що відповідачка позов не визнає повністю та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову, представник відповідачки вказав на відсутність у справі матеріалів, які підтверджують те, що позивач дійсно набув право вимоги за кредиторською заборгованістю відповідачки перед ПАТ «Платинум Банк». Водночас, як зазначається у відзиві, вимоги щодо стягнення 9912,00 грн комісії за адміністрування кредиту, а також 5487,57 грн і 70,13 грн за прострочені відсотки є безпідставними, оскільки комісія не передбачена кредитним договором, а відсотки нараховані після закінчення строку кредитування. Також у відзиві представник відповідачки надав суду заяву про застосування судом строку позовної давності до усіх грошових вимог банку як підставу для відмови в позові.

Представник позивача у відповіді на відзив висловив незгоду з наведеною позицією сторони відповідачки та зазначив, що до позовної заяви на підтвердження відступлення прав вимоги до АТ «Кредобанк» та набуття права вимоги до позичальників ПАТ «Платинум Банк» надані письмові докази: копія Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2017, витяг із офіційного сайту Prozorro (продажі): протокол електронних торгів № UA-EA-2017-07-20-000073-а від 31.07.2017; витяг із офіційного сайту Prozorro (продажі): протокол електронних торгів № UA-EA-2018-005-31-000136-b від 20.06/2018; додатково долучив Додаток № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2017, укладеного між позивачем і ПАТ «Платинум», в якому конкретизується, що саме ця кредитна заборгованість була продана ПАТ «Кредобанк» за означеним договором.

Також зазначив: вимога щодо стягнення 9912,00 грн. комісії за адміністрування кредиту передбачена умовам кредитного договору; банк має право нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування та договору, оскільки позичальником кредит не було повернуто вчасно; вимоги до відповідачки пред`явлені в межах строку позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення кредиту визначений датою 18.10.2019, а тому цей строк в три роки спливає 18.10.2022.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачки вказав, що зазначені позивачем у відповіді аргументи не спростовують заперечення відповідачки проти позову. Також вказав на недопустимість прийняття судом до розгляду як доказу Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2017 між позивачем і ПАТ «Платинум», оскільки цей документ позивач надав до справи лише у відповіді на відзив, а не разом з позовною заявою, що суперечить вимогам ст.ст. 83, 175, 179 ЦПК України. При цьому зазначив про відсутність належного підтвердження, що даний документ є частиною угоди щодо набуття позивачем прав кредитора до відповідачки.

Також представник відповідачки надав до справи додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що вимоги позивача про стягнення 9912,00 грн. комісії за адміністрування кредиту є незаконними, а умови кредитного договору в цій частині недійсними в силу закону (нікчемними). Дана позиція ґрунтується на положеннях ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», вона відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів.

Ухвалою від 28.01.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення доказів та позову судом не вживалися.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі у судовому засіданні, підтримали свої позиції щодо вирішення спору, викладені в письмових заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

05.04.2016 між ПАТ «Платимум Банк» (кредитор) та відповідачкою (позичальник) укладено Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) № 174/10007ECKB36T12 (далі Кредитний договір № 174/10007ECKB36T12).

Відповідно до протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-07-20-000073-а від 31.07.2017 ПАТ «Кредобанк» став переможцем електронних торгів щодо активів майна ПАТ «Платимум Банк».

04.08.2017 між ПАТ «Платимум Банк» (попередній кредитор) та ПАТ «Кредобанк» (новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк-попередній кредитор відступає новому кредитору належні банку вимоги до позичальників (боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Додаток № 1 до вказаного договору містить відомості щодо відступлення права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за договором № 174/10007ECKB36T12.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом, встановленим у ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Суд визнає позивача належним набувачем права вимоги до відповідачки за Кредитним договором №174/10007ECKB36T12, який правомочний пред`явити вимоги про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості на тих самих умовах, які існували за цим договором для попереднього і первісного кредитора - ПАТ «Платимум Банк».

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що за Договором відступлення прав вимоги від 04.08.2017 з ПАТ «Платимум Банк» з Додатком № 1 позивач за правочином відступлення права вимоги набув статусу кредитора (позичальника) за Кредитним договором №174/10007ECKB36T12, а отже має право пред`явити вимоги щодо стягнення з відповідачки кредиторської заборгованості.

За таких обставин суд констатує, що у спірних правовідносинах на стороні кредитора позивач правомірно замінив ПАТ «Платимум Банк».

Відтак, заперечення сторони відповідачки з цього приводу суд відхиляє та приймає доказом у справі витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги від 04.08.2017 між ПАТ «Платимум Банк» та ПАТ «Кредобанк». Суд зазначає, що цей доказ позивач вказав в позовній заяві і надав його до суду разом з письмовою заявою по суті справи (відповіддю на відзив) в межах підготовчого провадження, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України та не суперечить ст.ст. 83, 175, 179 ЦПК України, а тому твердження сторони відповідачки про недопустимість цього доказу з указаних підстав не заслуговують на увагу.

Кредитним договором № 174/10007ECKB36T12 установлено кредитування позивачки на таких умовах.

Сторонами обумовлено, що кредит надається на умовах споживчого кредитування (споживчий кредит).

За даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконаним свої зобов`язання за даним договором в поновному обсязі (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах: а)сума кредиту 17957,28 грн.; б) строк кредитування 42 платіжних періодів; в)фіксована процентна ставка за користування кредитом 12,0000 % річних; г)комісія за надання кредиту 540,00 грн.; д)комісія за обслуговування кредиту 413,00 грн.; е)цільове призначення кредиту поточні потреби; ж)дата повернення кредиту - 18.10.2019.

Банк оформлює графік платежів (Додаток № 1) із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплату процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, вартості всіх супутніх платежів та ін.

Згідно п. 2.3. договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи із залишку непростроченої заборгованості за кредитом згідно з Додатком № 1. Для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці 30.

Перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 10 по 15 число кожного місяця включно. Перший платіж має бути сплачено не пізніше 15.05.2016 (п. 2.5. договору).

Дата сплати заборгованості за кредитом встановлюється згідно з додатком № 1 (п. 2.6. договору).

Згідно із п.п. 2.7., 2.8. договору платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними рівними платежами в сумі 1010,00 грн.

У п. 2.10. договору встановлено, що грошові кошти, які вносяться позичальником на погашення кредиту, спрямовуються на погашення в наступній черговості: 1)для сплати простроченої заборгованості за кредитом; 2) на погашення заборгованості за кредитом; 3) на оплату неустойки за кредитом; 4) на дострокове погашення кредиту

У Додатку № 1 Кредитного договору № 174/10007ECKB36T12 визначено графік щомісячних платежів по сумах кредиту, відсоткам та комісії за період з 18.05.2016 по 18.10.2019.

Позивач обґрунтував підставу для примусового звернення судом з відповідачки заборгованості за цим договором тим, що вона з 01.07.2017 порушила умови та строки сплати платежів за кредитом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодекс, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З представлених сторонами позицій щодо вирішення спору в заявах по суті справи та з наданих до справи доказів, суд вбачає безспірним той факт, що сторона кредитора в особі позивача свої зобов`язання виконала та надала відповідачці кредитні кошти, натомість остання порушила умови кредитування за даним договором.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 174/10007ECKB36T12 станом на 06.10.2021 позивачем пред`явлені вимоги про стягнення кредитного боргу в розмірі 28747, 60 грн., що складається із: неповернутої суми кредиту 13277,90 грн (за період щомісячних платежів з травня 2016 року по травень 2019 року); прострочених відсотків 5487,57 грн (за період щомісячних платежів з травня 2016 року по жовтень 2021 року); нарахованих відсотків станом на 06.10.2021 70,13 грн.; простроченої суми комісії за адміністрування кредиту 9912 грн (нарахованої з травня 2019 року).

З розрахунку вбачається, що позивачка в квітні 2017 року здійснила останній платіж на погашення основної заборгованості (тіла кредиту) на суму 283,92 грн.; у жовтні 2017 року - по відсоткам на суму 116,72 грн.

Сторона відповідача не висловила своїх заперечень щодо змісту здійсненного позивачем розрахунку заборгованості, суд приймає до уваги цей розрахунок при вирішенні спору по суті.

Верховний Суд в правовій позиції, висловленій в постанові від 03.08.2022, справа № 156/268/21, зазначає, що при вирішенні кредитного спору суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду (постанова від 10.08.2022, справа № 520/15772/15-ц), якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочки виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

У даній справі зобов`язання відповідачки щодо погашення основної заборгованості по кредиту (тілу кредиту) та відсоткам за користування кредитом деталізовані щомісячними платежами, а отже строк позовної давності в три роки слід рахувати по кожному з цих платежів окремо, відраховуючи з дати звернення позивача до суду з позовом - 03.11.2021.

З огляду на вказане, суд вважає помилковими твердження позивача про те, що початок строку позовної давності у даному випадку слід обраховувати за усіма складовими кредиторської заборгованості і в цілому з дати закінчення строку кредитування, тобто з 18.10.2019.

Враховуючи зазначене та заяву сторони відповідачки про застосування до цих позовних вимог строку позовної давності, суд вважає за можливе стягнути в межах трирічного строку позовної давності за період листопад 2018 року - травень 2019 року (останній місяць нарахування щомісячних платежів по тілу кредиту згідно наданого позивачем розрахунку) заборгованість по тілу кредиту.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачки відсотків по кредиту суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, умовами кредитного договору встановлено строк кредитування - 18.10.2019, вони при цьому не містять положення про можливість нарахування відсотків після закінчення цього строку, а навпаки не дозволяють це роботи кредитору (п. 2.3. договору).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування - 18.10.2019, тобто за період листопад 2019 року - жовтень 2021 року є незаконною і тому не підлягає задоволенню по суті спору.

При цьому, як слідує зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості, позивач не пред`явив вимогу про стягнення з відповідачки відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а обчислив їх в розрахунку щомісячних платежів за кредитним договором.

Водночас, суд вбачає можливим стягнути з відповідачки відсотки за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності за період листопад 2018 року - жовтень 2019 року.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за період травень 2016 року жовтень 2018 року за спиливом строку позовної давності не підлягають задоволенню, тому суд в даній частині вимог визнає обґрунтованою заяву сторони відповідачки про застосування строку позовної давності.

Вимога про стягнення з відповідачки 9912 грн. комісії за адміністрування кредиту є незаконною і не підлягає задоволенню.

Такі висновки випливають з наступних міркувань суду.

Спірний кредит є споживчим, до нього застосовними є також положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд дослідив положення Кредитного договору № 174/10007ECKB36T12 і не вбачає в ньому обов`язку відповідачки сплатити позивачу комісію за адміністрування кредиту, оскільки саме такої умови кредитування договір не містить.

При цьому, позивач не надав докази та обґрунтування того, які саме банк надав послуги при обслуговуванні кредиту, що передбачають їх оплату відповідачкою як комісію за адміністрування кредиту.

Між тим, як правильно зазначає сторона відповідачки, такі умови кредитного договору суперечать закону, вони є нікчемними з моменту їх укладення.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

Частиною 4 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019 в справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Вказані вище платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.

У ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Отже, з урахуванням наведених вище висновків по суті спору суд визначає наступний розрахунок задоволених позовних вимог.

Основна сума заборгованості (тіло кредиту в межах трирічного строку позовної давності та наданого позивачем розрахунку): 557,40 грн (листопад 2018 року)+562,97 грн (грудень 2018 року)+568,60 грн (січень 2019 року)+574,29 грн (лютий 2019 року)+580,03 грн (березень 2019 року)+585,83 грн (квітень 2019 року)+530,90 грн (травень 2019 року)=3960,02 грн.

Відсотки за користування кредитом (в межах трирічного строку позовної давності): 116,70 грн (листопад 2018 року)+116,52 грн (грудень 2018 року)+116,70 грн (січень 2019 року)+116,32 грн (лютий 2019 року)+116,70 грн (березень 2019 року)+116,69 грн (квітень 2019 року)+116,69 грн (травень 2019 року)+116,35 грн (червень 2019 року)+116,88 грн (липень 2019 року)+116,88 грн (серпень 2019 року)+116,88 грн (вересень 2019 року)+116,88 грн (жовтень 2019 року) = 1400,19 грн.

Всього до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає кредитна заборгованість за Кредитним договором № 174/10007ECKB36T12 в розмірі 5360,21 грн (3960,02 грн тіла кредиту +1400,19 грн відсотків за користування кредитом).

Решта вимог позивача з наведених вище мотивів не підлягає задоволенню.

Судові витрати сторін підлягають розподілу наступним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Ціна позову складає 28747,60 грн, сума стягнутих коштів - 5360,21 грн.

Позивач сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 2270 грн.

Розмір задоволених вимог від розміру заявлених вимог складає: 18,6% (5360,21:28747,60х100).

Позивачу підлягає компенсація сплаченого судового збору за рахунок відповідачки пропорційно до задоволених вимог: 2270х18,6:100=422,22 грн.

За змістом позовної заяви представник позивача заявив вимогу про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2874,76 грн, вказавши, що на підтвердження цього надає витяг з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між замовником АТ «Кредобанк» і виконавцем АО «БІЗНЕС І ПРАВО».

Представництво позивача в суді у даній справі здійснював адвокат Павленко С.В. на підставі ордера серії КС № 573217, виданого 16.06.2020 АО «БІЗНЕС І ПРАВО».

Суд не знаходить підстав задовольнити цю вимогу позивача.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц.

Суд зауважує, що зміст витягу з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 між АТ «Кредобанк» і АО «БІЗНЕС І ПРАВО», як і матеріали справи в цілому, не містять жодних відомостей та доказів про те, що позивач дійсно сплатив або має сплатити АО «БІЗНЕС І ПРАВО» 2874,76 грн. за надану правничу допомогу адвоката у даній справі.

За таких обставин суд вважає дану вимогу позивача не доведеною, а тому судові витрати в цій частині розподілу між сторонами не підлягають.

Сторона відповідачки не заявила суду про понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, код ЄДРПОУ - 09807862) 5360 (п`ять тисяч триста шістдесят) гривень 21 копійку кредитної заборгованості за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) № 174/10007ECKB36T12 від 05.04.2016 та 422 (чотириста двадцять дві) гривні 22 копійки судового збору, всього 5782 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 43 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 26.08.2022.

СУДДЯ