Номер провадження: 22-ц/813/4197/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В. 07 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 20 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідачу надано грошові кошти у розмірі 25 600,00 доларів США, з зобов`язанням сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у тому разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики. Кінцевий строк повернення боргу: 30 червня 2019 року. На день пред`явлення позову до суду відповідач борг не повернув та станом на 30.11.2020 року згідно розрахунку позивача заборгованість за даним договором становить: 25 390,30 доларів США заборгованість по сумі кредиту; 54 790,56 грн. інфляційні витрати; 6 449,26 грн. 3% річних.

Також зазначив, що 15.02.2019 року між ними було укладено договір позики № 02/19 та ОСОБА_2 надано грошові кошти у розмірі 5 700,00 доларів США, з кінцевим строком повернення 30 червня 2019 року, з зобов`язанням сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у тому разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики. Посилався на те, що на день пред`явлення позову до суду відповідач борг не повернув та згідно розрахунку позивача станом на 30.11.2020 року заборгованість за даним договором складає: 5 700,00 доларів США заборгованість по сумі кредиту; 11 707,20 грн. інфляційні витрати; 6 449,26 грн. - 3% річних.

Оскільки у добровільному порядку спірні правовідносини врегулювати виявилось неможливим, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2018 року у розмірі 25 309,30 доларів США. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №02/19 від 15 лютого 2019 року у розмірі 5700 доларів США. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 630,73 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 109-113).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні 3% річних та інфляційних витрат, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити стягнення 3% річних та інфляційних витрат, стягнути з ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 117-119).

Таким чином, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції виключно в частині заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення3% річних та інфляційних витрат .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунки заборгованості 3%річних та інфляційних втрат було проведено згідно вимог чинного законодавства та умов договорів, розрахунки були погоджені сторонами та не оспорювались відповідачем в процесі розгляду справи, а тому підстави для відмови у їх стягненні відсутні.

Сторони про розгляд справи на 06 вересня 2022 року були сповіщені належним чином.

06.09.2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи за його відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення у відповідній частині нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2018 року ОСОБА_2 позичив у позивача грошові кошти у розмірі 719 616 грн., що було еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 25 600,00 доларів США, та зобов`язався повернути позику у строк 30 червня 2019 року. Зазначене підтверджується укладеним між сторонами договором позики від 20.10.2018 року (а.с.11-13).

Даним договором позики (п.1.8) було встановлено, що у разі несвоєчасного повернення суми боргу позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості.

Також, за договором позики №02/19 від 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 153 900 грн., що еквівалентно 5 700,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, та зобов`язався повернути кошти у строк до 30 червня 2019 року.

Вказаним договором позики № 02./19 від 15.02.2019 року (п.1.8) було встановлено, що у разі несвоєчасного повернення суми боргу позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості.

На підтвердження отримання коштів за вказаними позиками від 20.10.2018 року та від 15.02.2019 року, відповідач написав на ім`я позивача розписку від 29.10.2019 року про отримання коштів у сумі 36100 доларів США (а.с.17).

Факт отримання коштів відповідачем не спростовано.

Однак відповідач, у порушення своїх зобов`язань за вказаними договорами, у встановлений строк позичені кошти не повернув. 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 на адресу боржника було направлена претензії-вимоги про погашення заборгованості за договором позики від 21 жовтня 2019 року та 15 лютого 2019 року (№ 02/19), які залишились відповідачем без задоволення.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що зобов`язання за договорами позики від 20.10.2018 року та від 15.02.2019 року відповідачем належним чином та у повному обсязі не виконані.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх безпідставність, з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Таким чином, норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що за умовами договорів позики позичальнику передавались у кредит грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, повернення коштів також розраховувалось частинами в іноземній валюті і позивачем пред`явлені вимоги про стягнення основного боргу з тіла позики в доларах США, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає, тому у цій частині в задоволенні позовних вимог судом вірно відмовлено.

Стосовно стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних від простроченої суми, нарахованих позивачем на суму боргу за тілом позики за двома договорами позики, то колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення даних позовних вимог з наступних підстав.

Три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У своїй постанові від 16.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц (14-465цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Таким чином, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення боргу у валюті, визначеній договором. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3% річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із доларів США».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачем трьох відсотків річних у валюті кредиту та пред`явлення їх до стягнення саме в іноземній валюті - доларах США.

З висновку Верховної Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто, ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Такий підхід підтверджується судовою практикою. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що за Договором позики від 20 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 25 309,30 доларів США за період з 20 жовтня 2018 року по 12 грудня 2020 року.

Розрахунок

відсотків за користування грошовими коштами.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
25309,30Долари США20.10.201822.12.2020

Дата початку нарахування:20.10.2018.

Дата закінчення нарахування:12.12.2020.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
20.10.201812.12.09,30 доларів США32 154, 18
Всього: 785 2 154, 18

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 20.10.2018 року по 22.12.2020 року складає 2 154,18 доларів США.

Крім того, за Договором позики від 15 лютого 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 5 700 доларів США за період з 15 лютого 2019 року по 12 грудня 2020 року.

Розрахунок

відсотків за користування грошовими коштами.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
5700Долари США15.02.201922.12.2020

Дата початку нарахування:15.02.2019.

Дата закінчення нарахування:22.12.2020.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
15.02.201922.12.0 доларів США3413, 06
Всього: 677 413, 06

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 15.02.2019 року по 22.12.2020 року складає 413,06 доларів США.

Таким чином, загальна сума заборгованості за відсотками за користування грошовими коштами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , становить 2 567,24 доларів США.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із наведеним, колегія суддів доходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 6 000 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) 3% річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 20 жовтня 2018 року в розмірі 2 154, 18 доларів США

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) 3% річних від простроченої суми заборгованості за договором позики №02/19 від 15 лютого 2019 року в розмірі 413, 06 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) судові витрати у справі в розмірі 6 000 гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 вересня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк