ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Авто Просто до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Авто Просто (далі ТОВ Авто Просто) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява, мотивована тим, що 11 березня 2016 року між ТОВ Авто Просто та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір (фінансових послуг, кредиту) і встановлено відсотки за користуванням цими коштами, сторонами також оформлено і підписано додаток до цього договору, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. Цей договір укладався з метою придбання відповідачкою автомобіля, який вона придбала і використовувала його зі своєю метою. З іншими відповідачами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ) 25 серпня 2018 року було укладено договори поруки і вони зобов`язалися погашати борг ОСОБА_2 як кредитонабувача. Проте, в порушення умов укладеного договору і закону позичальник перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість по договору № 718406 від 11 березня 2016 року станом на червень 2019 року в розмірі 329 786,11 грн., з яких: періодичні платежі (основна заборгованість) 205 868,61 грн.; щомісячна винагорода 123 917,50 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на користь ТОВ Авто Просто заборгованість по договору № 718406 від 11 березня 2016 року станом на червень 2019 року в розмірі 329 786,11 грн., з яких: періодичні платежі (основна заборгованість) 205 868,61 грн.; щомісячна винагорода 123 917,50 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договором поруки не було встановлено строк чинності поруки, а тому кредитор повинен був звернутися до поручителів протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов`язання, що позивачем не було зроблено. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж позичальником було сплачено 29 грудня 2016 року, а тому позивач повинен був пред`явити саме вимогу до відповідачів в строк до 15 липня 2017 року, проте позивач звернувся до суду з позовом у липні 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня настання строку основного зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до укладеного між позивачем ТОВ Авто Просто та відповідачкою ОСОБА_2 договору № 718406 від 11 березня 2016 року, остання отримала кредит для своїх потреб на придбання автомобіля зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до повного погашення, сторонами також оформлено і підписано додаток до цього договору, кредитні кошти відповідачці було надано, договір почав виконуватися. Цей договір укладався з метою придбання відповідачкою автомобіля, який вона придбала і використовувала його зі своєю метою. З іншими відповідачами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ) 25 серпня 2018 року було укладено договори поруки і вони зобов`язалися погашати борг ОСОБА_2 як кредитонабувача (у вказаних в договорі межах) та разом з нею нести солідарну відповідальність перед позивачем в повному обсязі цих зобов`язань, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (штрафу, пені). Товариство виконало умови вказаного договору та на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 надало їй вказані кредитні кошти, що підтверджується доказами і фактично не заперечується сторонами.

Позивач відповідно до умов договору направив на ім`я відповідачів претензію про наявність заборгованості, яка була ними отримана.

В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідачі свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, перестали своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, інші належні платежі, утворилася заборгованість.

Заборгованість відповідачів по договору № 718406 від 11 березня 2016 року станом на червень 2019 року становить 329 786,11 грн., з яких: періодичні платежі (основна заборгованість) 205 868,61 грн.; щомісячна винагорода 123 917,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договір та приймав кошти і зобов`язувався його виконати у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відповідач мав можливість виконати умови договору і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (стаття 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 сформулював правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Відповідно до пункту 4.4 договору поруки строк дії даного договору становить 13 років з дня підписання даного договору (а.с.13-14 т.1).

Зі вказаними позовними вимогами до суду ТОВ Авто Просто звернулося у липні 2019 року, тобто в межах строку, визначеного у договорі поруки, а тому підстави вважати, що порука ОСОБА_1 є припиненою, відсутні.

Сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

Колегія суддів виходить з принципу свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, який у спірних правовідносинах реалізовується шляхом формулювання сторонами певних умов та правил щодо взаємних прав та обов`язків. Сторони визначили тривалість дії поруки протягом певного строку 13 років, що позбавляє сторони права посилатися на наявність підстав для застосування до спірних правовідносин відповідних положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

Умова договору поруки (пункт 4.4) про те, що строк дії даного договору становить 13 років, є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки відповідає частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі не підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 суми заборгованості по договору № 718406 від 11 березня 2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко