Справа № 211/6862/21
Провадження № 2/211/1402/22
іменем України
05 вересня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ткаченко С. В.,
при секретарі Мариненко Е.П.,
за відсутності: сторін у справі,
розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої виступає адвокат Іваненко Михайло Анатолійович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу та просить суд стягнути з нього на свою користь заборгованість у розмірі 13 000 дол. США, що становить еквівалент у розмірі 341 793,40 грн.; пеню, що станом на день подання позову складає 3 965,00 дол. США, що становить еквівалент у розмірі 104 246,99 грн., а також визначити у рішенні суду формулу для розрахунку та стягнення пені за весь період прострочення, починаючи з 26.06.2021 по день виконання рішення суду; 3 % річних, що станом на день подання позову складає 130,35 дол. США, що становить еквівалент у розмірі 3 427,14 грн., а також визначити у рішенні суду формулу для розрахунку та стягнення пені за весь період прострочення, починаючи з 26.06.2021 по день виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог зазначив, що 24.12.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 13 000,00 дол. США, з яких 10 000,00 дол. США борг та 3 000,00 дол. США відсотки за користування грошовими коштами, які мав передати відповідач позивачеві за користування коштами, але не передав. Відповідно до Договору грошової позики строк надання позики до 25.06.2021. Однак відповідач не сплатив борг та уникає вирішення спору.
Ухвалою суду від 16.12.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 10.06.2021 закрите підготовче судове засідання та призначена справу до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Іваненко М.А. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не надав.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 24.12.2020 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кошти в сумі 10 000 дол. США у борг. 3 000 дол. США - відсотки, які мав сплатити відповідач позивачеві за користування коштами, але не сплатив. Строк, на який надавалася позика, становила 6 місяців з моменту її отримання позичальником до 25.06.2020 включно, що підтверджується розпискою та договором позики від 24.12.2020 (а.с. 6, 7, 13 копії договору, розписки). Однак, відповідач не повернув отримані грошові кошти та уникає вирішення спору. Договір підписаний особисто відповідачем, що ним не спростовано. У договорі також прописані 0,25 % пені від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочення. На момент винесення рішення борг не повернуто.
02.09.2022 до представником позивача долучено до матеріалів справи оригінал розписки.
Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08.06.2016 (справа № 1103цс16), від 12.04.2017 (справа № 442/8157/15-ц), тощо, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України,
З матеріалів справи вбачається, що сторони дотримались письмової форми договору, окрім того, відповідачем була складена боргова розписка.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики.
Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.
Позивачем надано через систему «Електронний суд» договір позики та розписку про отримання відповідачем грошової суми в розмірі 10 000 дол. США, у розписці відповідачем зазначено, що він зобов`язується сплатити позивачу відсотки за користування грошима 3 000 дол. США, які він мав повернути позивачеві за користування коштами. Тому встановивши, що між сторонами укладений письмовий договір позики та боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № справа № 654/2275/16-ц).
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредиту, не суперечить чинному законодавству.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).
Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З 26.06.2021 по 26.10.2021 (звернення до суду з позовом) кількість днів прострочення сплати боргу становить 122 дні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 3% річних від суми боргу в сумі 130,35 дол. США, що становить еквівалент у розмірі 3 427,14 грн.,та 0,25 % пені від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочення в розмірі 3 965,25 дол. США, що становить еквівалент у розмірі 104 246,99грн. Суд погоджується з таким розрахунком.
Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, так як отримання коштів відповідачем від позивача підтверджене матеріалами справи та на момент винесення рішення не повернуто ані борг, ані відсотки за користування грошовими коштами. У частині визначення у рішенні суду формули для розрахунку та стягнення пені за весь період прострочення, починаючи з 26.06.2021 по день виконання рішення суду слід відмовити, так як суд вважає їх необґрунтованими, оскільки суд не вбачає підстав для ухвалення стягнення певних виплат на майбутнє. Окрім того, це не позбавляє у подальшому позивача звернутися до суду з окремим позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені), у разі невиконання останнім рішення суду.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду копії ордеру на надання правничої (правої) допомоги від 25.10.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я Іваненка М.А., меморіального ордеру № 273269765 від 21.10.2021, який свідчить сплату позивачем послуг адвоката у загальній сумі 31 270,00 грн., рахунку № 120/10/21 від 20.10.2021, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 26 270,00 грн.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265, 280-284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання якого зареєстроване: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики від 24.12.2020 та розписки від 24.12.2020 у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США 00 центів, що становить еквівалент у розмірі 341 793 (триста сорок одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 40 копійок, з яких: 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів борг, 3 000 (три тисячі) доларів США 00 центів відсотки за користування грошовими коштами; пеню у розмірі 3 965 (три тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) доларів США 00 центів, що становить еквівалент у розмірі 104 246 (сто чотири тисячі двісті сорок шість) гривень 99 копійок; 3 % річних у розмірі 130 (сто тридцять) доларів США 35 центів, що становить еквівалент у розмірі 3 427 (три тисячі чотириста двадцять сім) гривень 14 копійок.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26 270 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя С.В. Ткаченко