КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/5335/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3038/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

31 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, -

В С ТА Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 29 вересня 2012 року між позивачем, його дружиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за яким вони з дружиною отримали грошові кошти у розмірі 374 960,00 грн, що складає 46 870,00 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між ним та ОСОБА_3 29 вересня 2012 року укадений іпотечний договір, предметом якого було нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

14 липня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва у цивільній справі №755/17373/15-ц ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики від 29 вересня 2012 року та звернення стягнення на предмет іпотеки.

26 жовтня 2016 року рішенням Апеляційного суду міста Києва частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. У решті рішення залишено без змін.

Однак, до вирішення судом спірних правовідносин, 23 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29 вересня 2012 року. Позивач вважав, що ОСОБА_3 ввів в оману сторону щодо обставин, які мають істотне значення, та приховав факти, що мають істотне значення щодо існування судового спору та вирішення питання щодо реєстрації права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки. Про існування договору відступлення права вимоги позивач дізнався лише при отриманні виклику в судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - спірною квартирою.

Позивач вважав, що договір відступлення права вимоги за іпотечним договором є недійсним з огляду на те, що відступлення прав за іпотечним договором відбувається за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Оспорюваний договір не містить інформації про суму вимоги за основним зобов`язанням, оскільки в договорі вказана сума 46 870,00 доларів США, однак ОСОБА_2 повернув

ОСОБА_3 суму у розмірі 21 300,00 доларів США, отже договір не містить такої істотної умови, як сума заборгованості.

Вважав, що ОСОБА_3 приховав від контрагента наявність спору в суді про стягнення заборгованості, який був розглянутий і задоволений, а отже не було відступлено право вимоги за основним зобов`язанням.

Також оспорюваний договір від імені ОСОБА_1 підписаний представником за довіреністю, тому неможливо встановити, чи дотримано вимог законодавства при підписанні договору. Крім того, спірна квартира не була придбана за кошти, одержані в позику, а придбана за договором купівлі-продажу у 2003 році, а в переданій в іпотеку квартирі зареєстрована малолітня донька позивача.

У зв`язку із викладеним, просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. від 23 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за № 696.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352, 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352, 40 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано фактичні обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з врахуванням змісту ст. 215 ЦК України, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вважав, що саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним, проте суд першої інстанції помилково та передчасно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 , не досліджуючи і не вирішуючи при цьому процесуальні питання про те, чи було порушене цивільне право ОСОБА_2 , на захист якого він звернувся до суду, яке саме конкретно його право порушене та в чому полягає його порушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М., ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.Постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав порушення норм процесуального права, а саме, розглянувши апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд не встановив, чи була вона вручена позивачу, чи був він повідомлений про апеляційну скаргу будь-яким іншим чином, внаслідок чого позбавив його можливості надати зауваження щодо поданої у його справі апеляційної скарги та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

29 листопада 2021 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року вказану справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду містаКиєва від 20 червня 2019 року прийнято до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

06 грудня 2021 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ознайомилась з матеріалами справи та отримала під розписку судову повістку на 25 січня 2022 року.

24 січня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому позивач просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що внаслідок ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення боргу на користь ОСОБА_4 врегульовано питання щодо грошового і майнового зобов`язання позивача за кредитним договором, чого суд першої інстанції не врахував.

25 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 22 березня 2022 року, проте вказане судове засідання не відбулося, у зв`язку із введенням воєнного стану на усій території України відповідно до Закон України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та, судовий розгляд призначено на 21 червня 2022 року.

Згідно протоколу судового засідання від 21 червня 2022 року, в судове засідання з`явився ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , проте судове засідання було відкладено на 31 серпня 2022 року на 11:30 год., про що представник позивача був повідомлений згідно розписки від 21 червня 2022 року.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, як позивач, так й представник позивача повідомлялися про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до судового засідання подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальників, а Позичальники прийняли кошти в розмірі 374 960,00 грн., що за середнім курсом складає 46 870 доларів США, та зобов`язалися повернути вказану суму до 29 грудня 2012 року за наступним графіком: не пізніше 29 жовтня 2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29 грудня 2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29 грудня 2012 року - 44 270 доларів США. Позика є безвідсоткова.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 29 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 (Іпотекодавець), передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу від 18 березня 2003 року.

Пунктом 10 Іпотечного договору визначено, що у разі невиконання ітопекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за договором позики, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки та передбачені права набуття права власності на предмет іпотеки або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом. (т.1, а.с.8).

Дніпровським районним судом міста Києва 14 липня 2016 року у цивільній справі №755/17373/15-ц ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неповернуту суму позики - 25 570 доларів США, що становить 634 136 грн., 3% річних - 1 660 доларів США, що становить 41 168 грн. та судовий збір 6 090 грн. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України "Про іпотеку" процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю, на його власний розсуд, за ціною, згідно Звіту ТОВ "Харківська інвестиційна агенція нерухомості" від 02.03.2016 року за реєстраційним №951355_02032016_37 на рівні 1 323 799 грн. 00 коп., для чого надати ОСОБА_3 право пред`являти правоустановчі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати, підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця), до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім`ї, а також вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цих питань. Передати предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України "Про іпотеку" процедурою продажу. Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з іпотечного майна - квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В решті рішення залишено без змін.

23 травня 2016 року між ОСОБА_3 (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий іпотекодержатель) укладено нотаріально посвідчений Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, у відповідності до умов якого первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 вересня 2012 року за реєстровим №2274, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, посвідченим Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 вересня 2012 року за реєстровим №2273, укладеним між первісним іпотекодержателем та позичальниками - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за умовами якого боржники зобов`язані повернути первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі, що складає еквівалент 46 870,00 доларів США в строк до 29 грудня 2012 року. Цей договір укладений з одночасним відступленням прав за договором основного зобов`язання. Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або Договорі основного зобов`язання, але передбаченні цивільним законодавством та звичаями ділового обороту. (а.с.80-81, т. 1)

За умовами п. 3 Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, Первісний іпотекодержатель заявляє та гарантує, що іпотечний договір є чинним на момент укладання даного договору.

У п. 4 Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором зазначено, що іпотечний договір не містить заборони відступлення забезпеченого іпотекою права вимоги іншій особі без згоди боржника.

Судом встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий іпотекодержатель), в провадженні Дніпровського районного суду перебувала цивільна справа №755/17373/15-ц за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, судом першої інстанції судове рішення ухвалене 14 липня 2016 року, за результатами перегляду судового рішення в порядку апеляційного провадження судом апеляційної інстанції ухвалене нове рішення 26 жовтня 2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладення відповідачами всупереч вимог закону спірного договору призводить до позбавлення позивача права власності на належну йому квартиру, чим порушено його права та інтереси.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У ст. 24 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором. За змістом вказаної правової норми відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Отже, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Як вбачається із Договору про відступлення права вимоги від 23 травня 2016 року, договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або Договорі основного зобов`язання, але передбаченні цивільним законодавством та звичаями ділового обороту.

На час укладення Договору про відступлення права вимоги від 23.05.2016 року як договір кредиту( позики), так і договір іпотеки були чинними і ніким не скасованими та не розірваними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 мав право відступити свої права вимоги за вказаними договорами, а ОСОБА_1 - набути права вимоги за вказаними договорами.

Як передбачено ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, а й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України).

Однак, відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається з договору позики та іпотечного договору, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 29 вересня 2012 року, відсутня заборона відчуження права вимоги, а тому, на думку колегії суддів, підстав для визнання Договору про відступлення права вимоги недійсним немає, оскільки зазначеним договором права боржника та поручителя не зачіпаються, їх зобов`язання на момент відступлення права вимоги були чинними і вони мали можливість виконати свої зобов`язання як на користь ОСОБА_3 , так і на користь ОСОБА_1 .

Та обставина, що на момент укладання договору про відступлення права вимоги між відповідачами у провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, на думку колегії суддів, не позбавляло права ОСОБА_3 розпоряджатися своїми правами, в тому числі і правом вимоги, а саме переуступити це право ОСОБА_1 .

Права позивача за даним позовом в результаті укладення договору переуступки права вимоги між відповідачами не порушуються, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами зберігаються у невиконаній частині незалежно від заміни стягувача у цьому зобов`язанні.

Також, колегія суддів не може погодитись із посиланням позивача на те, що квартира АДРЕСА_2 неправомірно зареєстрована за ОСОБА_1 , оскільки ця обставина не впливає на дійсність договору про відступлення права вимоги ОСОБА_3 . Питання законності перереєстрації права власності на квартиру на іншу особу може бути предметом розгляду в іншому позовному провадженні з іншими правовими вимогами.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд апеляціної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а рішення суду скасуванню з ухваленням нової постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 09 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді