Провадження № 2/161/120/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2009, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2016 було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що з початку 2019 року донька проживає з ним та його цивільною дружиною і її батьками в квартирі по АДРЕСА_1 . Донька забезпечена усім необхідним, за місцем проживання відвідує школу. Окрім того, він з розумінням ставиться до прав матері та не заперечує щодо зустрічей та спілкування дитини з матір`ю, однак враховуючи взяту ним на себе відповідальність за здоров`я, відпочинок та розвиток доньки, звернувся до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 та залишити за ним витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 04.10.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач та її представник позовних вимог не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

До початку розгляду справи від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з`ясувавши думку доньки сторін ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та заперечень, суд установив таке.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2009, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/812/16 від 24.03.2016 розірвано.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 вбачається, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 09).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що з початку 2019 року ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в чотирьохкімнатній квартирі її батьків по АДРЕСА_1 . За фактичним місцем проживання ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Як випливає з додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав № 82/3-ДТ-МП від 28.07.2021 ОСОБА_1 на ім`я доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбано об`єкт нерухомості у спільну часткову власність з розподілом часток 50/100 частки для ОСОБА_6 та 50/100 частки для ОСОБА_5 .

Судом встановлено із пояснень позивача, що станом на час розгляду справи у придбаному об`єкті нерухомості (квартирі) проводяться ремонтні роботи та в майбутньому позивач разом із сім`єю до складу якої входить донька ОСОБА_7 , планують там проживати.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Із пояснень позивача, встановлено, що він забезпечує доньку всім необхідним, зокрема харчуванням, одягом, слідкує за станом її здоров`я. ОСОБА_5 проживає з ним протягом останніх трьох років, оскільки сама виявила таке бажання.

Відповідачем надано суду копії квитанцій про придбання одягу для доньки, оплати послуг масажу, відвідування спортзалу, психолога, лікарів, як доказу того, що вона як матір піклується про свою дитину та створює для неї належні умови для розвитку та виховання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 1,2 ст. 171 СК України).

Запрошена у судове засідання малолітня ОСОБА_5 в присутності педагога ОСОБА_8 , суду пояснила, що вона протягом останніх трьох років проживає разом із батьком та бажає з ним проживати. Батько приділяє їй належну увагу щодо виховання та утримання. Зазначає, що у неї склалися хороші стосунки із співмешканкою батька ОСОБА_6 та з іншими членами родини. Батько не перешкоджає їй у спілкуванні з матір`ю, яка також приділяє їй увагу, а саме купує одяг, цікавиться її здоров`ям та навчанням.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 3 від 06.01.2022 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 », вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за усною домовленістю між батьками залишилася проживати з матір`ю, але у грудні 2019 за власним бажанням перейшла проживати до батька. Малолітня ОСОБА_5 підтвердила, що бажає проживати разом із батьком, мати дитини не заперечує щодо цього.

Зважаючи на зазначене, Служба у справах дітей Луцької міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 .

Судом приєднано до матеріалів справи копію письмової заяви відповідача ОСОБА_3 на ім`я начальника Служба у справах дітей Луцької міської ради, у якій йдеться про те, що вона не заперечує щоб донька ОСОБА_7 проживала разом із батьком ОСОБА_1 .

Зазначене відповідач підтвердила в судовому засіданні та пояснила що між нею та позивачем була така домовленість. Крім того, ОСОБА_3 не заперечувала того факту, що донька ОСОБА_7 повністю перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1 , який забезпечує її всім необхідним.

Відповідачем та її представником з метою заперечення позову було заявлено клопотання про огляд в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № 161/6878/15-к (провадження № 1-кп/161/344/15) по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та справ про адміністративне правопорушення № 161/20493/19 (провадження № 3/161/13/20), передбачене ст.183-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 та № 161/6306/19 (провадження № 3/161/1986/19) за ст.183-2 відносно ОСОБА_1 , як пітверження негативної характеристики позивача.

Із оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи № 161/6878/15-к (провадження № 1-кп/161/344/15) по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, випливає, що обвинувальний акт було скеровано до суду в зв`язку з нанесенням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_3 від обвинувачення.

Крім цього, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 161/6306/19 (провадження № 3/161/1986/19) вбачається, що постановою Волинського апеляційного суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення № 161/20493/19 (провадження № 3/161/13/20), провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оглянуті вище провадження, жодних доказів того, що позивач своєю поведінкою негативно впливає на духовний та моральний розвиток доньки не містять.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Судом встановлено, що обоє батьків належно виконують свої батьківські обов`язки, однак прихильніть доньки зводиться до проживання разом із батьком.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із донькою, а також участі у її вихованні.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку доньки, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком суд враховує, те, що малолітня ОСОБА_5 бажає проживати разом із батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як вона вже досить тривалий час проживає разом із батьком та виявила таке бажання.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 200, 206, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 19, 155, 160, 161, 171 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком - ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Волинського апеляційного суду, з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 21, м. Луцьк).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта