ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1379/20 Номер провадження 22-ц/814/2655/22Головуючий у 1-й інстанції Уханьова І.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Уханьова І.С., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих простроченням укладеного договору, передбаченого попереднім договором, -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих простроченням укладеного договору, передбаченого попереднім договором, в якому просив суд стягнути з відповідача збитки завдані йому у зв`язку з простроченням з вини відповідача укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 250 625,00 грн. та понесені судові витрати всього у розмірі 6 506,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що02 липня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений попередній договір, посвідчений нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротовою І.К., зареєстровано в реєстрі за № 824, згідно якого позивач ОСОБА_2 зобов`язався придбати, а відповідач ОСОБА_3 зобов`язався продати належний йому підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. 23 липня 2004 року, реєстровий номер 2804, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зазначеного будинку повинен бути укладеним до 02 липня 2020 року за суму 170 625 грн. Відповідач обумовлених договором зобов`язань не виконав, не знявся з реєстраційного обліку за місцем мешкання та не підготував всі необхідні для укладання основного договору документи.

25.08.2020 року ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки у розмірі 250 625,00 грн., завдані у зв`язку з простроченням з вини відповідача укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , передбаченого попереднім договором від 02.07.2019 року та стягнути понесені судові витрати всього у розмірі 6 506,00 грн. (а.с.16-19).

25.08.2020 року ОСОБА_2 подав позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в якому просив суд визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу від 02 липня 2019 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_2 купив в особисту власність житловий будинок загальною площею 81,9 кв. м., де житлова площа 62,7 кв. м., допоміжна площа 19,2 кв. м., з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок (літ. А-1), крильце (літ. К), навіс (літ. Н), погріб (літ. П), бесідка (літ.Б), ворота (літ. №1), огорожа (літ. № 2), колодязь (літ. С) загальною вартістю 170 625 грн. Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 81,9 кв.м., де житлова площа 62,7 кв.м., допоміжна площа 19,2 кв. м., з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: житловий будинок (літ. А-1), крильце (літ. К), навіс (літ. Н), погріб (літ. П), бесідка (літ.Б), ворота (літ. №1), огорожа (літ. № 2), колодязь (літ. С) загальною вартістю 170 625 грн. (а.с. 25-28).

Позовна заява мотивована тим, що згідно попереднього договору від 02 липня 2019 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 грн. «на підтвердження зобов`язання придбання майна та на забезпечення його виконання, які є складовою частиною суми, зазначеної у п. 2 договору». У подальшому, до 02 липня 2020 року, він передав відповідачу ОСОБА_3 ще 90 625,00 грн., тобто сплатив всю оговорену у попередньому договорі від 02 липня 2019 року вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 170 625 грн. З серпня 2019 року він з дружиною проживає у спірному будинку, за домовленістю з відповідачем займається його ремонтом. Відповідач після укладення попереднього договору від 02 липня 2019 року передав йому наявні у нього документи на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , забрав з будинку всі свої речі. Отримавши оговорену в договорі вартість житлового будинку в повному обсязі, ОСОБА_3 вважає що вказаний будинок перейшов у власність позивача, перестав ним цікавитися.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 43).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих простроченням укладеного договору, передбаченого попереднім договором - задоволено.

Визнано таким, що відбувся договір купівлі-продажу від 02 липня 2019 року, згідно якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив в особисту власність житловий будинок загальною площею 81,9 кв. м., де житлова площа 62,7 кв. м., допоміжна площа 19,2 кв. м., з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок (літ. А-1), крильце (літ. К), навіс (літ. Н), погріб (літ. П), бесідка (літ.Б), ворота (літ. №1), огорожа (літ. № 2), колодязь (літ. С) загальною вартістю 170 625 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 81,9 кв.м., де житлова площа 62,7 кв.м., допоміжна площа 19,2 кв. м., з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: житловий будинок (літ. А-1), крильце (літ. К), навіс (літ. Н), погріб (літ. П), бесідка (літ.Б), ворота (літ. №1), огорожа (літ. № 2), колодязь (літ. С).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони по справі не тільки домовились між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу домоволодіння, а й повністю виконали всі умови, пов`язані з купівлею-продажем вказаного об"єкту нерухомого майна, однак договору купівлі-продажу до цього часу не уклали, бо на письмову пропозицію позивача вирішити це питання відповідач ніяких дій щодо його укладення не здійснює, то це свідчить, що відповідач не здійснює дій щодо укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку. З посиланням на ч.2 ст. 220 ЦК України, яка передбачає, що, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін не може вирішити питання щодо його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, тому прийшов до висновку визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу від 02 липня 2019 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_2 купив в особисту власність спірний житловий будинок та визнати дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними побудовами від 02 липня 2019 року, який був укладений між сторонами, з визнанням при цьому за позивачем згідно ст.ст. 220,328,334 ЦК України права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна з реєстрацією цього права в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Крім цього, виходячи з того, що позивач уточнив та змінив свої позовні вимоги стосовно сплаченого ним по справі судового збору та понесених ним витрат по сплаті за надання правничої допомоги і просив їх не стягувати на його користь з відповідача, про що подав суду відповідне письмове клопотання, суд визнав за необхідне це клопотання задовольнити та покласти понесені витрати позивачем на нього без стягнення їх з відповідача.

Згідно ч.1 ст. 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , особа, яка не брала участь у справі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у провадженні Вовчанського рвйонного суду Хароківської області перебувала цивільна справа №617/649/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики. 25.06.2020 року у справі ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики у розмірі 209 721,05 грн., 5 062,72 грн., 1247,98 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору 2 160,33 грн., витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,04 грн. У вказаній цивільній справі була задоволена його заява про забезпечення позову та судом накладено заборону на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного житлового будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру. Вказує, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду у даній справі з позовом 07.08.2020 року, тобто після ухвалення рішення у справі №617/649/20 про стягнення заборгованості за договорами позики та заборони відчуження житлового будинку. Вважає, що позивачу та відповідачу було відомо про існування цивільної справи №617/649/20, що ОСОБА_2 подав позови з метою приховати житловий будинок від звернення на нього стягнення при виконанні рішення суду у цивільній справі №617/649/20, що позивач та відповідач вступили у змову та унеможливили виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договрами позикики, чим порушили його права. Вказує, що ст. 635 ЦК україни не передбачає иакого правового наслідку порушення взятого на себе у попередньому договорі зобов`язання щодо укладення основного договору як спонукання до його укладення в судовому порядку. Зазначає, що згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України. Попередній договір не може вважатися самостійною підставою для переходу права власності на майно від відповідача до позивача, що узгоджується з постановою Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі №6-226цс14 та постановою Вищого господаського суду України від 20.09.2017 року у справі №923/1004/15. Крім цього вказує, що при ухваленні рішення у справі про визнання права власності на майно за іншою особою суд повинен був впевнитися, що дане майно не перебуває під арештом, що на нього не накладенл заборону відчуження або інших заборон. Також вказує, що ним понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., які просить стягнути солідарно з позивача та відповідача у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області, Корнєвою І.Ю., реєстровий номер 5285, належав будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

З попереднього договору, укладеного 02 липня 2019 року між сторонами вбачається, що відповідач ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_2 купив жилий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Дослідженими судом першої інстанції власноручними розписками відповідача ОСОБА_3 , написаними на бланку попереднього договору 02 липня 2019 року,стверджується, що він отримав від позивача ОСОБА_2 кошти, які складають повну вартість проданого ним спірного нерухомого майна.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач в даний час володіє і користується придбаним ним спірним будинком та документами на нього, які йому передав відповідач.

Факт того, що ОСОБА_2 проживає з серпня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 та користується вказаним житловим будинком підтверджено письмовими поясненнями свідків - сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та довідкою Вовчанської міської ради Харківської області від 08 вересня 2020 року (а.с. 29-32).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що після укладення сторонами попереднього договору купівлі-продажу спірного будинку та після отримання відповідачем коштів, які становлять повну його вартість, останній вказаним будинком не цікавився, у ньому не проживав та вивіз звідти всі свої речі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору (згідно змінених позовних вимог) є визнання таким, що відбувся договору купівлі-продажу від 02 липня 2019 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_2 придбав у приватну власність житловий будинок загальною площею 81,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_2 право власності на цей житловий будинок.

Ухвалюючи судове рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на вимоги на ч.2 ст. 220 ЦК України, яка передбачає, що, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін не може вирішити питання щодо його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Проте, по справі вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що 02.07.2019 року між сторонами був укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротовою І.К.

Зі змісту цього договору слідує, що ОСОБА_2 зобов`язується придбати, а ОСОБА_3 зобов`язується продати спірний житловий будинок.

Судом першої інстанції неправильно встановлено, що згідно попереднього договору від 02.07.2019 року відповідач ОСОБА_3 продав, а позивач ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Згідно ч. 1,2,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, по справі вбачається, що між сторонами був укладений лише попередній договір щодо придбання спірного домоволодіння, який був нотаріально посвідчений.

Як встановлено судом першої інстанції, продавець ОСОБА_3 ухиляється від укладення основоного договору купівлі-продажу житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2020 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_3 лист, в якому вказав, що в п. 9 попереднього договору від 02.07.2019 року передбачені наслідки ухилення сторони від виконання своїх зобов`язань та просив повідомити про перпективу укладення договору купівлі-продажу (а.с. 8).

Пункт 9 попереднього договору передбачає, якщо ОСОБА_2 відмовляється від укладання основного договору або ухиляється від його укладання, тоді він сплачує пеню у розмірі 100% від суми 80 000 грн., зазначеної у п. 8 цього договору, переданої за цим договором.

Отже, умови попереднього договору від 02.07.2019 року у разі його невиконання не передбачають таких наслідків як перехід права власності на спірне домоволодіння від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 . Таким чином, сам факт наявності попереднього договору щодо купівлі-продажу житлового будинку не є підставою для переходу права власності на нього від продавця до покупця. Судом першої інстанції безпідставно проведена аналогія попереднього договору та договору купівлі-продажу домоволодіння, у результаті чого по суті відбулася підміна судом основного договору попереднім договором. За змістом ст. 635 ЦК України, у разі ухилення сторони від виконання попереднього договору передбачено відшкодування другій стороні збитків, у даному випадку це сплата пені у розмірі 100% від суми 80 000 грн., зазначеної у п. 8 цього договору, переданої за цим договором, а не перехід права власності від продавця до покупця.

Крім цього, при ухваленні рішення, суд першої інстанції не пересвідчився чи не перебуває спірне домоволодіння під обтяженням, при цьому залишив поза увагою вимоги Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV).

Згідно п.1.2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який є чинним з 03.08.2004 р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно п.п.1,2,4 ч. 1,2 ст. 3 вказаного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону, зокрема, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно ст. 15 цього Закону реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

За визначенням, наведеним у п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІV, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2021 року, яку надав ОСОБА_1 до апеляційної скарги, 22.05.2020 року внесено запис про обтяження номер 36586399 (спецільний розді), а саме, ухвалою Вовчанського районного суду від 21.05.2020 року у справі №617/649/20 внесено обтяження у вигляді заборони на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного житлвого будинку (а.с. 77-78).

Таким чином вбачається, що на дату ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі від 12.10.2020 року з 22.05.2020 року існувало обтяження відносно спірного житлового будинку у вигляді заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно нього, отже, існування обтяження відносно нерухомого майна позбавляє можливості ухвалити рішення суду про визнання права власності на це майно за іншою особою, оскільки згідно вище вказаних норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав, які визнані за рішенням суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив позові на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив 15 000 грн. за надання правової допомоги на підставі укладеного договору з адвокатом Івановим О.А. про надання правової допомоги у цивільному провадженні від 26.10.2021 року, що також підтверджується попереднім розрахунком послуг з надання правничої допомоги від 26.10.2021 року, копією товарного чеку від 26.10.2021 року про надання послуг у розмірі 15 000 грн., довідкою адвоката Іванова О.А. про оплату юридичних послуг адвоката від 26.10.2021 року, актом виконаних робіт між адвокатом Івановим О.А. та Нестеренком О.П. на загальну суму 15 000 грн. (а.с. 91-97).

Таким чином, понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. підлягають стягненню з позивача та відповідача солідарно, виходячи з клопотання ОСОБА_1 про такий вид стягнення, крім цього, ОСОБА_1 вказує на змову сторін щодо уникнення цивільної відповідальності ОСОБА_3 по виконанню заочного рішення суду від 25.06.2020 року, та з урахуванням того, що сторони не домовилися про укладення договору у добровільному порядку.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 1,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської обламті від 12 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що відбувся договору купівлі-продажу житлового будинку, про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 понесені витрати на праничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов