Є.у.н.с.с.512/217/22
Провадження №2/512/138/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

30 червня 2022 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бростовської Н.О.,

секретаря Пустовіт С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юдіна Олега Юрійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Ізосімової Катерини Борисівни,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2022р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Ізосімової К.Б. про зобов`язання вчинити певні дії щодо прийняття заяви про прийняття спадщини.

Разом з позовною заявою позивачкою було надано заяву про забезпечення позову, у якій вона просить суд вжити заходів забезпечення позову, а саме: заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_2 , у тому числі видачу свідоцтва про право на спадщину та здійснення реєстрації права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду унаслідок зміни власника вказаного майна та відсутності реальної можливості у подальшому відновити права майбутнього спадкоємця першої черги.

Заява відповідає за змістом ст.151 ЦПК України, судовий збір сплачений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У ч.3 ст.150 цього Кодексу передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на зазначене, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003р. №3-рп/2003 у справі №1-12/2003р. наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Позивачка у заяві зазначила, що вона є вагітною від спадкодавця та надала відповідні докази.

Як встановлено ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, майбутня дитина, яка була зачата за життя спадкодавця, у випадку її народження позивачкою, є спадкоємцем першої черги.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України), при цьому, нормальний строк вагітності становить дев`ять місяців.

Отже, до народження дитини позивачка фактично позбавлена права подати заяву про прийняття спадщини від імені дитини спадкодавця.

Враховуючи строк нормальної вагітності к моменту родів, інші спадкоємці вже зможуть оформити спадщину та розпорядитись нею, що об`єктивно може ускладнити виконання рішення суду або взагалі зробити таке виконання неможливим, оскільки після розпорядження успадкованим майном відновити права дитини буде вкрай важко, або взагалі неможливо.

Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що до вирішення справи по суті необхідно вжити заходи по забезпеченню позову, а саме заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо оформлення права на спадщину, у тому числі видачу свідоцтва про право на спадщину та здійснення реєстрації права власності на спадкове майно.

Суд не вбачає підстав згідно ч.3 ст.154 ЦПК України для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юдіна Олега Юрійовича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Подільського районного нотаріального округу Одеської області Ізосімової Катерині Борисівні (смт.Саврань, вул.Чкалова, буд.32, Подільського району, Одеської області) вчиняти будь-які дії щодо оформлення права на спадщину, у тому числі: видавати свідоцтва про право на спадщину та здійснювати реєстрацію права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення бойових дій в м.Гуляйполе, Пологівського району, Запорізької області (актовий запис про смерть №93 від 17.03.2022р. згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.03.2022р.; лікарське свідоцтво про смерть №1481 (остаточне) від 09.03.2022р.).

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду упродовж п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її негайного виконання.

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.