Дата документу 06.09.2022 Справа № 335/1625/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1625/22 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/1627/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач у справі її батько, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2001 року, виданим ВРАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя.
ОСОБА_2 повнолітня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка є пенсіонером, позивач знаходиться на її повному забезпеченні, розмір її пенсії складає 5 494,92 грн, інших доходів вона не має. Батьки ОСОБА_2 : мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 розірвали шлюб 23 жовтня 2018 року, відповідач ОСОБА_1 з 2021 року перебуває у новому шлюбі.
Позивач зазначала, що починаючи з 01 вересня 2019 року навчається на денному відділенні юридичного факультету Запорізького національного університету, що підтверджується довідкою з місця навчання № 22/017 від 14 лютого 2022 року, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки має витрати пов`язані з навчанням: придбання підручників, методичних рекомендацій, інших учбових матеріалів тощо.
Крім того, позивач зазначила, що не має можливості сплачувати комунальні послуги та оформити субсидію на житло, власником якого вона є на підставі договору дарування № НОМЕР_2 і яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , який має офіційний дохід та отримує від держави як учасник бойових дій 75% компенсації за комунальні послуги за саме це житло, що не дає права на оформлення нею субсидії для сплати комірного; позивач зазначила, що підготувала позовну заяву про зняття ОСОБА_1 з місця реєстрації у зв`язку з тим, що прохання виписатися добровільно він ігнорує. До січня 2022 року відповідач їй надавав щомісячну грошову допомогу у середньому розмірі 5 000,00 грн. Проте, починаючи з лютого 2022 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу.
Також позивач вказувала, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання на період навчання, оскільки працює, є військовослужбовцем ЗСУ за контрактом, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, пенсії, соціальної допомоги (згідно декларації про доходи відповідача ОСОБА_1 за 2021 рік він отримав більше 780 тис. грн. доходів та придбав автомобіль «Рено», додаток витяг з сайту НАЗК стор. 5, 7, 9).
Оскільки ОСОБА_1 має постійний дохід, він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини, як це визначено чинним законодавством.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, починаючи стягнення з моменту подачі цієї позовної заяви до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить змінити оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів, а саме - зменшити розмір частини доходу, що буде стягуватись з нього у якості аліментів на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він військовослужбовець, з 24 лютого 2022 року постійно знаходиться у зоні бойових дій.

Наприкінці березня 2022 року йому стало відомо про те, що у провадженні суду перебуває позовна заява його доньки - ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку зі знаходженням у зоні бойових дій, скаржник був позбавлений можливості надати до суду відповідні докази та заперечення, на електрону адресу суду надав клопотання про відкладення розгляду справи, для того щоб особисто надати суду докази в обґрунтування своїх заперечень по суті позову. Разом з клопотанням надав до суду довідку військової частини НОМЕР_3 від 09 квітня 2022 року № 344 про перебування у зоні бойових дій.

З метою захисту своїх прав та для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, 01 червня 2022 року до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи з обов`язковим викликом позивача та відповідача для надання сторонами необхідних пояснень по суті позовних вимог. Однак вказане клопотання суд першої інстанції залишив без задоволення, та ухвалив рішення виключно на доводах та доказах, що були надані позивачем, що на думку скаржника, місцевий суд грубо порушив його процесуальні права на захист своїх інтересів.

Скаржник визнає та не заперечує свій обов`язок щодо утримання доньки, в тому числі на період її навчання у вищому навчальному закладі. При цьому ОСОБА_1 підкреслює, що постійно надавав та надає своїй дочці утримання, виходячи з її потреб. Така матеріальна допомога в середньому складала до 5000,00 грн щомісяця. Однак, починаючи з лютого 2022 року, у зв`язку із погіршенням особистих стосунків із матір`ю позивача, яка намагалась подовжити своє утримання за його кошт налаштовувала доньку проти нього, припинив утримання доньки до з`ясування фактичних необхідних матеріальних потреб доньки на продовження навчання. Разом з тим, скаржник вказує, що будь-яких доказів на існування таких потреб від доньки не отримував, але 27 травня 2022 року, усвідомлюючи свій обов`язок про утримання дитини, на адресу доньки перерахував 4 000 грн.

На думку скаржника, замість узгодження з ним необхідності та розміру матеріального утримання на період навчання, його донька вирішила звернутись до суду з позовом.

Також скаржник зауважує, що його донька на теперішній час є студенткою 3-го курсу юридичного факультету Запорізького національного університету, навчається на денній формі навчання, та як донька учасника бойових дій, навчається за рахунок державного бюджету. Крім того, за рахунок державного бюджету позивач отримує стипендію. Проте вказані обставини суд залишив поза увагою, не досліджував, жодної оцінки не надав, і не врахував під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не врахував, що позивачу не потрібно нести витрати на проживання у гуртожитку або винаймати житло на час навчання, так вона забезпечена власним житлом - однокімнатною квартирою за адресою АДРЕСА_2 ., подарованою скаржником. Оскільки після розлучення з колишньою дружиною, документи про дарування квартири залишились за адресою їх з донькою проживання, ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати до суду відповідні підтверджуючі документи. У зв`язку з воєнним станом та постійним перебуванням у зоні бойових дій, не зміг отримати інформацію на підтвердження дарування у нотаріуса, який оформлював відповідну угоду дарування нерухомості.

Крім того скаржник зазначає, що позивач на сьогоднішній день перебуває за кордоном, працевлаштована та отримує дохід. Вказана обставина також могла бути належно досліджена судом при умові розгляду справи з викликом сторін.

Скаржник зауважує, що суд першої інстанції не навів жодного доказу на існування фактичних витрат доньки, які вона несе у зв`язку із навчанням, оскільки жодного доказу на існування таких витрат не надано позивачем. Позивач не конкретизувала суму, необхідну їй в місяць для покриття витрат, аби була можливість належним чином порівняти ці витрати з наявним майновим станом матері та батька, а також визначитись із потребою повнолітньої дитини в отриманні матеріальної допомоги від батьків. Сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином.

Визначивши розмір аліментів у розмірі 1/6 частки всіх доходів, суд першої інстанції, на думку скаржника, не з`ясував та не врахував фактичної суми його доходів та, ухваливши стягувати аліменти у вказаному розмірі, припустився порушення принципу розумності та достатності стягнутих аліментів відповідно до фактичних потреб його повнолітньої доньки для продовження навчання. ОСОБА_1 вважає, що утримання з нього аліментів у вказаному розмірі не сприятиме прагненню доньки до самостійності та фінансової незалежності у дорослому житті, прагненню до самостійного заробітку, а навпаки, отримання коштів у такому розмірі буде певним чином розбещувати її уявлення про спосіб отримання доходів на існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

10 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, починаючи з 17 лютого 2022 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітня донька, яка проживає з матір`ю, потребує матеріальної допомоги батька.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч.1 ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції встановив і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 грудня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя.
Згідно з довідкою № 22/017, виданою Запорізьким національним університетом 14 лютого 2022 року, ОСОБА_2 є студенткою 3-го курсу юридичного факультету Запорізького національного університету Міністерства освіти і науки України (ІV) рівень акредитації. Форма навчання денна/держбюджет. Термін навчання 01вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.
Відповідно до довідки головного спеціаліста відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району УДРФО Максимової Т.В. від 09 лютого 2022 року, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 18 серпня 2010 року по теперішній час.
Згідно до довідки головного спеціаліста відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району УДРФО Максимової Т.В. від 09 лютого 2022 року, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 травня 1999 року по теперішній час.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 09 квітня 2022 року № 344, ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, перебуває на посаді командира військової частини НОМЕР_3 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Збройних Сил України.
Згідно з даними переглянутої декларації про доходи відповідача ОСОБА_1 за 2021 рік. він працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, пенсії, соціальної допомоги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).

Суд правильно зазначив, що відповідач ОСОБА_1 за приписами ст. 199 СК України, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці ОСОБА_2 , яка продовжує навчання. Проте, при визначенні розміру аліментів суд не повно врахував обставини, що мають значення для справи, зокрема не врахував, що позивач є студенткою 3-го курсу юридичного факультету Запорізького національного університету, навчається на денній формі навчання, та як донька учасника бойових дій, навчається за рахунок державного бюджету. Крім того, за рахунок державного бюджету позивач отримує стипендію. Визначивши розмір аліментів у розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача, суд першої інстанції, не з`ясував та не врахував фактичної суми його доходів, чим припустився порушення принципу розумності та достатності стягнутих аліментів відповідно до фактичних потреб повнолітньої доньки відповідача для продовження навчання, адже сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а доказів на існування таких витрат позивач не надала.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 підтвердила, що перебуває за кордоном, отримала статус тимчасового захисту в Угорщині, отримує щомісячну фінансову підтримку від держави у розмірі 22,8 тис. форинтів (приблизно 2 000 грн), зареєстрована у службі зайнятості Угорщини, при цьому продовжує навчання дистанційно.

Доводи позивача щодо неможливості оплати комунальних послуг за квартиру, що перебуває у її власності є недоречними, так як ці витрати не пов`язані з її можливістю навчатися у вищому навчальному закладі.

З огляду на зазначені обставини: навчання позивача як доньки учасника бойових дій за рахунок державного бюджету, отримання стипендії за рахунок державного бюджету, відсутність доказів оренди житла та доказів на понесення фактичних витрат, у тому числі для навчання, а також підтверджений позивачем факт добровільного перерахування скаржником коштів на рахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з принципу розумності та справедливості слід змінити та визначити аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів доходів. Такий розмір аліментів на переконання колегії дозволить зберегти баланс між потребами доньки, яка продовжує навчання і потребує допомоги батьків та потребами відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Частиною четвертою зазначеної статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року у цій справі змінити в частині розміру стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на період навчання у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи з 17 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: