Номер провадження: 22-ц/813/1677/22
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ

18 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частки будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому позивачка доповнила свої вимоги та просила також визнати за нею усі права забудовника житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з правом здачі його в експлуатацію, - у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи вимоги тим, що її матір придбала вказане житло та в подальшому без відповідних дозвільних документів здійснювала його реконструкцію, добудови тощо, на що були використані будівельні матеріали, однак в експлуатацію житлове приміщення мати не ввела, що стало підставою у відмові державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, що перешкоджає на даний час у можливості прийняття спадщини (а.с. 1-13).

04 жовтня 2017 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Шепітко І.Г.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом задоволено повністю. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усі права забудовника житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з правом здачі його в експлуатацію, - у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 63).

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом, та просить скасувати дане заочне рішення, яке було задоволено повністю, та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с 66-68).

18 квітня 2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Шепітко І.Г.) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04.10.2017 року Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 523/11814/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом, залишено без розгляду (а.с 106).

13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, оскільки діючим законодавством не передбачено звернення до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення при поданні повторно заяви про перегляд судового рішення (а.с. 112-114).

29 жовтня 2020 року постановою Одеського апеляційного суду (головуючий-суддя Погорєлова С.О., судді Таварткіладзе О.М., Заїкін А.П.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року залишено без змін (а.с 143-145).

28 листопада 2019 р. до суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом, та просила скасувати дане заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. Одночасно з заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернулася з заявою про поновлення строку для подання вказаної заяви посилаючись на те, що заяву про перегляд подано в строк. 29.11.2017 р. заява залишена без руху через несплату судового збору, але поштою ухвалу вона не отримала, внаслідок чого не могла на неї відреагувати. 12.02.2018 р. суд визнав заяву неподаною, однак ухвалу суду вона також не отримувала. Про вказані ухвали їй стало відомо 04.03.2019 р. під час ознайомлення з матеріалами справи. 21.03.2019 р. ОСОБА_1 знову подала заяву про перегляд рішення, яка 25.03.2019 р. залишена без руху для усунення недоліку, оскільки заяву складено не державною мовою. 11.04.2019 р. вона усунула недолік, але 18.04.2019р. суд залишив заяву без розгляду через відсутність заяви про поновлення строку на її подання. 13.05.2019 р. вона оскаржила ухвалу. 29.10.2019 р. постановою Одеського апеляційного суду ухвалу залишено в силі, її копію отримала 18.11.2019 р (а.с. 149-182).

14 липня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Середа І.В.) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2017 року у справі №523/11814/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом, залишено без задоволення (а.с. 224).

12 серпня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року. Апелянтка вважає, вказане рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовано і порушено норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Апелянтка пояснює, що питання реконструкції, перепланування та прибудов до житлових приміщень регламентується нормами житлового законодавства, а тому не потребує отримання дозвільних документів на проведення цих робіт, ввід житлових приміщень в експлуатацію також не потребується. Крім того, квартира АДРЕСА_2 не є новозбудованим приміщенням, а існувала до реконструкції, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.07.2015 року. Також, спадкодавець ОСОБА_3 ніяк не може бути власником будівельних матеріалів та обладнань у наданих позивачкою в якості доказу, відомостях, накладних, товарних чеків, які датовані 2016, 2017 та 2018 роках, оскільки ОСОБА_3 померла у 2014 році. На думку апелянтки, на неправильність рішення суду першої інстанції, вплинула її відсутність при розгляді і вирішенні даної справи. Тому просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року та залишити позов без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників провадження, які з`явилися, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачка являється дочкою спадкодавця та прийняла спадщину після смерті матері, своєчасно звернувшись до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори. Згідно Постанови Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 06.08.2015 року, позивачці було відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю, зокрема, документів на спадкове майно. Інші спадкоємці першої черги за законом, які б прийняли спадщину, відсутні, відповідачка приходиться рідною сестрою позивачки та дочкою спадкодавиці, однак спадщину не приймала. Встановлені судом обставини вказують на те, що після придбання житла та проведення реконструкції і добудов, мати сторін набула право та обов`язок здати приміщення в експлуатацію, однак таким правом за свого життя не скористалася, тому ці права та обов`язки успадкувала її дочка позивачка у справі. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_4 , мати позивача та відповідача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в реєстрі актів цивільного стану був зроблений запис № 8407, та що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18.10.2014 (т. 1, а.с. 8).

Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно житловий будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.08.2017 року було витребувано з Четвертої Одеської державної нотаріальної контори відомості стосовно того чи відкривалась спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

У відповідь на вказану ухвалу завідувач Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. направила лист, яким повідомила, що спадкова справа до майна ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с. 19).

В матеріалах справи міститься постанова Четвертої Одеської державної нотаріальної контори № 2660/02-31 від 06.08.2015 року, позивачці було відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю, зокрема, документів на спадкове майно. Вказана постанова була прийнята за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, належну ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).

Згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.04.2015 у відповідь на запит ОСОБА_1 , будинок АДРЕСА_3 до комунальної власності міста не приймався (т. 1, а.с. 174). На базі СГ ТОВ «Агрофірма ім. С.М. Кірова» та на бухгалтерському обліку КП «ЖКС «Пересипський» не знаходиться (т. 1, а.с. 175-176).

Крім того, листом СГ ТОВ «Агрофірма ім. С.М. Кірова» від 23.07.2015 ОСОБА_1 , було повідомлено, що квартиру за адресою АДРЕСА_4 було продано ОСОБА_3 , яка повинна була оформили придбану квартиру в приватну власність через відповідні організації. Можливість видати документи на приватизацію відсутня, оскільки на балансі підприємства будинок не перебуває. ОСОБА_1 роз`яснено право не звернення до суду з позовом про вирішення питання про право власності на квартиру (т. 1, а.с. 87).

Також в матеріалах справи міститься копія листа СГ ТОВ «Агрофірма ім.. С.М. Кірова» від 24.09.2015, яким ОСОБА_2 повідомлено, що ОСОБА_3 була прийнята на роботу в радгосп ім. Кірова 26.08.1977, звільнена 19.01.1989. на балансі радгоспу були три гуртожитки за адресою: АДРЕСА_5 , корпуси 1, 2 та будинок 3. ОСОБА_3 викупила квартиру АДРЕСА_6 . Зареєстрована ОСОБА_3 була за адресою: АДРЕСА_5 (без зазначення номеру квартири та номеру будинку) з 14.02.1980. На підставі перевірки паспортного режиму та впорядкування реєстрації громадян ОСОБА_3 була перереєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , де вона фактично проживала постійно по день смерті. Копії документів, які підтверджують належність ОСОБА_3 приміщення немає можливості, оскільки всі документи були здані до архіву (т. 1, а.с. 6).

В матеріалах справи міститься копія наказу Радгоспу ім. Кірова № 134 від 20.07.1992 «Про оцінку побудов, які підлягають продажу», відповідно до якого на підставі пропозицій комісії по оцінці вартості житлового будинку, який підлягає приватизації по АДРЕСА_5 житлове приміщення ОСОБА_4 , площею 30 кв.м., було оцінене в розмірі 6120 руб. Цим наказом доручено головному бухгалтеру провести розрахунок за житло та видати відповідні документи (т. 1, а.с. 7).

Відповідно до квитанції № 2092 ОСОБА_4 передала 6120 рублів на підставі наказу № 134 (т. 1, а.с. 86 оборот).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 з 09.06.1980. Вона була перереєстрована за вказаною адресою 08.11.2002 та зареєстрована в кв. АДРЕСА_7 (т. 1, а.с. 180 оборот).

В процесі розгляду справи з метою перевірки доводів апеляційної скарги, встановлення обставин, які мають значення для справи та правильного вирішення справи по суті, апеляційним судом були витребувані матеріали цивільної справи № 523/1444/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи Сільскогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.. С.М. Кірова», Четверта Одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту права власності і визнання права власності.

В зазначеній справі рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Сувертак І.В.) від 30.07.2015 року в задоволенні позову було відмовлено. Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції встановив, що відповідно до листа СГ ТОВ «Агрофірма ім.Кірова» №118 від 29 квітня 2014 року, даний будинок було наказано реалізувати мешканцям за наказом агрофірми №134 від 20 липня 1992 року та зняти з балансу для подальшої приватизації, даний будинок не стоїть на балансі підприємства, а відповідно до фотокопії квитанції від 18 липня 1992 року від ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) прийнято 6120 рублів. Але права власності на спірний будинок за померлою ОСОБА_7 не зареєстровано. Окрім, померлої ОСОБА_3 в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 відповідачка, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 що відображено в довідці від 23 липня 2015 року за №231, позивачка в даному будинку не зареєстрована і не проживала, однак під час хвороби ОСОБА_3 позивачка і її донька здійснювали догляд за матір`ю, що фактично не заперечувала відповідачка. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року (а.с. 89, 90).

Щодо права власності на спірний будинок

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не оформлювалось, з огляду на що, на думку позивача, до складу спадкового майна після смерті матері повинно бути включено будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Так, посилаючись на положення ст. 331 ЦК України позивачка просила визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві вище вказаної квартири.

В контексті встановлених обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_2 за заявлених підстав не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

За положеннями ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, оскільки фактично право власності на спірну квартиру АДРЕСА_7 було передано в порядку приватизації, що підтверджується наказом № 134 від 18.07.1992, наявністю квитанції про сплату грошових коштів за спірну квартиру, фактичне проживання в зазначеній квартирі, статус спірного майна як житлового будинку, який перебуває в експлуатації підтверджений, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

При цьому, оскільки спірна квартира була передана в порядку приватизації, на підтвердження чого наявні відповідні докази, апеляційний суд роз`яснює сторонам право на звернення до суду з позовом про визнання права власності та поділу його в порядку спадкування на відповідних законодавчих підставах.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).

Апеляційний суд зауважує, що готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України.

Щодо складу учасників справи

Як роз`яснив Пленум ВССУ в своїй постанові від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

В процесі підготовки справи до судового розгляду суд, зокрема, остаточно визначає предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу. Вказані дії суд може здійснювати на стадії підготовчого провадження в справі або до першого судового засідання, якщо підготовче засідання в справі не проводиться.

Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, належним чином не встановив та не перевірив обставини, на які посилався позивач та які мають значення для справи, не визначився зі складом сторін в справі, зокрема не встановив коло потенційних спадкоємців ОСОБА_3 осіб, чиїх прав та законних інтересів може стосуватися справа в тому числі і відповідачки ОСОБА_1 та дійшов передчасних висновків по суті спору.

У відповідності зі ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. За визначенням відповідач - це особа до якої звернена матеріально-правова вимога, оскільки саме вона оспорює, не визнає, порушує право позивача.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як роз`яснив в Узагальненнях Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. В зв`язку з наведеним не надається оцінка матеріально-правовій складовій спору між апелянтом та позивачем, оскільки він не був предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як було вище зазначено, суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи та не визначив коло спадкоємців, які мають право на спадкування майна, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

При цьому, апеляційний суд зауважує, що позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин та вимог, які були нею заявлені, зокрема, але не виключно, щодо факту прийняття нею спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції не дослідив всі обставини, які мають значення для справи, зокрема щодо статусу спірного майна та складом учасників правовідносин, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на будівельні матеріали та прав забудовника у порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький