Справа № 0417/2-4274/2011
Провадження № 2/202/1317/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - Коробкова С.М. ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у жовтні 2011 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованості на свою користь за кредитним договором № DNL0GA від 21.07.2008 року у розмірі 147026,60 дол. США.; з ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн. Судові витрати також просив покласти на відповідачів.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DNL0GA від 21.07.2008 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит 72786,88 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2015 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_3 , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2008 року; та договорами поруки, укладеними з поручителями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

16 лютого 2022 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява адвоката ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_4 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 22 листопада 2011 року.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.02.2022 року, справа передана судді Слюсар Л.П.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

21.04.2022 року до суду від адвоката Казанцева Станіслава В`ячеславовича - представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву. В якому вказав, що позовні вимоги відповідач не визнає. Зазначив, що позивачем було порушено приписи ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що була чинною до 10.06.2017 року, яка визначала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Вимогу від банку щодо дострокового повернення позики відповідач, який є поручителем за кредитним договором не отримував. Та оскільки позивачем було порушено порядок направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, тому на відповідача не може бути покладено тягар дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Звернув увагу на те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичним платежем, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Позичальник здійснив свій обов`язок зі здійснення щомісячного погашення боргу останній раз 28.10.2008 року, а позовна заява пред`явлена КБ «ПриватБанк» тільки 31.10.2011 року, тому вважає, що позивачем було пропущено строк для звернення з вимогами до відповідачів, як до поручителів за кредитним договором, оскільки договори поруки є припиненими в силу закону і стягнення боргу в солідарному порядку не підлягає задоволенню.

Окрім того наголосив на тому, що у позивача відсутні правові підстави для солідарного стягнення суми боргу по Кредитному договору одночасно з усіх поручителів.

Також звернув увагу суду на незаконність позовних вимог в частині стягнення заборгованості з комісії та пені. Просив в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

26.05.2022 року від представника позивача АТ «КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на відзив в якому вказав на те, що банком суду надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копія кредитного договору; графік погашення заборгованості; додаткових угод; розрахункових документів; договорів поруки; виписка по рахунку.

Зазначив, що відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами.

Звернув увагу суду на той факт, що відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову Банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору.

Зазначив, що відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5 Позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором № DNL0GA. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

24.06.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог. Просили суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № DNL0GA від 21.07.2008 року станом на 20.04.2022 року в розмірі 80035,52 дол. США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ DNL0GAвід 20.04.2022 року складає 2341038,96 грн., яка складається з наступного: 68618,26 дол. США - заборгованість за кредитом ( тілом кредиту); 11417,26 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

06 липня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Казанцева С.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вказав про те, що в середині червня 2022 року відповідачу стало відомо про те, що позивач вже звертався до суду з аналогічними позовами до відповідачів. Так 01.10.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №2-10744/2010 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто заборгованість з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в тому числі і за кредитним договором № DNL0GA від 21.07.2008 року у розмірі 94063,25 дол. США, тобто спір між Сторонами, що розглядався і переглядається Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по даній справі №0417/2-4274/2011, фактично вже було вирішено Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в судовому порядку під час розгляду справи №2-10744/2010.

Окрім цього, в матеріалах справи №2-10744/2010 міститься ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2018 року по справі №199/1068/17, якою було витребувано із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали справи №2-10744/2010 для огляду в судовому засіданні, оскільки, як вбачається з цієї хвали, позивач у 2017 році знову звертався до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №98354- cred від 07.11.2007 року, хоча у справі №2-10744/2010 питання про стягнення боргу за цим договором також було вирішено.

Зазначене вказує на принципову позицію АТ КБ «ПриватБанк» повторно звертатися до суду з тим самим позовом до того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, якщо рішення суду з першого разу не вдалося виконати.

Отже, у зв`язку з тим, що питання стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором № DNL0GA від 21.07.2008 року вже було вирішено Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-10744/2010, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити.

05.08.2022 року від представника позивача АТ «КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення на пояснення відповідача. Відповідно до яких вказав, що кредитний договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства і є чинним. Щодо наявності раніше винесеного рішення зазначив, що відповідно до аналізу АСВП вбачається, що Постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2011 року державним виконавцем АНД ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській обл. Відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-10744/2010 виданого16.03.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Згідно з матеріалів зазначеного виконавчого провадження , відповідний виконавчий лист було повернено стягувачу постановою державного виконавця від 04.12.2015 року. Постановою ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 01.03.2018 року було закінчено виконане провадження. Щодо рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська по справі №199/1069/17 від 14.05.2018 року варто зазначити що предметом розгляду даної справи була заборгованість за іншим кредитним договором, і не має жодного відношення до предмету розгляду теперішнього судового провадження.

Згідно даних системи документообігу банку встановлено, що виконавчий лист № 2- 4274/2011 виданий 08.12.2011, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь АТ КБ "ПриватБанк" був втрачений і до виконання не пред`явлено.

Також на підставі сайту https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors Міністерства юстиції України, Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників https://erb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors встановлено, що виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 де стягувачем є АТ КБ "ПриватБанк" - не має.

Вищевказаний виконавчий документ знаходився на виконанні в АНД ВДВС ДМУЮ та 27.01.2015 року був повернутий стягувачеві на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Вказав, що раніше постановлене рішення суду не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві і заяві про зменшення позовних вимог, відповіді на відзив, запереченнях на пояснення підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наведених в відзиві та письмових поясненнях підстав. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань до суду не надійшло.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNL0GA від 21.07.2008 року, згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 72786,88 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2015 року.

Як зазначає позивач вимоги до відповідача ОСОБА_3 були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 договорів поруки.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві по зменшення позовних вимог, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору № DNL0GA від 21.07.2008 року, заборгованість станом на 20.04.2022 року складає 80035,52 дол. США, де 68618,26 дол. США - заборгованість за кредитом; 11417,26 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом .

Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2010 року по цивільній справі №2-10744/2010 р за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та грошових сум стягнено заборгованість в розмірі 274921,25 дол. США в тому числі і за кредитним договором №DNL0GA від 21.07.2008 року заборгованість станом на 19.02.2010 року у розмірі 94063,25 дол. США, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 67378,61 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 11158,79 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 8180,77 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, штраф (фіксована частини) - 31,24 дол. США, штраф (процентна складова) - 4477,71 дол. США. Рішення набрало чинності. На виконання рішення суду Жовтневим районним судом 16.03.2011 року було видано виконавчий лист по справі №2-10744/2010, який перебував на виконанні у АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ. Виконавче провадження №52208271.

Оскільки позивачем не надано належним чином завірену копію вищевказаного рішення суду, копія зазначеного рішення надана представником відповідача та текст судового рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72682006.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. ч.4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість за тілом кредиту та штрафні санкції за кредитним договором №DNL0GA від 21.07.2008 року вже повністю стягнено з відповідача ОСОБА_3 рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року по справі № 2-10744/2010р. та Банк скористався правом дострокового стягнення кредиту, позивач повторно звернувся до суду з позовом збільшивши тіло кредиту на 1239,65 дол. США та комісію на 4532,93 дол. США, та просив суд стягнути заборгованість солідарно з поручителів.

Суд не приймає до уваги в даному випадку твердження позивача про те, що раніше постановлене рішення суду не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду, оскільки позовні вимоги, які заявлені позивачем за даним позовом не є штрафними санкціями за ст.625 ЦК України, а є повторним стягненням заборгованості за тілом кредиту та комісії.

Щодо заявлених позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів, то позивачем не надано суду копій договорів поруки та жодних належних доказів по справі в частині поручителів.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 525, 530, 633,634, 610, 625, 1050, 1054,1055 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст буде складено 22.09.2022 року.

Суддя Л.П. Слюсар