Справа № 307/143/19
Провадження № 2/307/13/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Чопик В.В. при секретарі судового засідання Мотринець Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення безпідставно набутих коштів, матеріальної та моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення безпідставно набутих коштів, матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 травня 2017 року вказаний автомобіль інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області вилучено та поміщено на спеціальний майданчик на вул. Робітничій, 6-А у м. Тячів підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та винесено постанову за адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.

У подальшому вказану постанову Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області скасовано Тячівським районним судом Закарпатської області, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 (її чоловік) 28 травня 2017 року та 23 червня 2017 року звертався до відповідача із вимогою повернути автомобіль.

Однак, не дивлячись на це та на існуючу вимогу про повернення автомобіля, подання з цього приводу заяви відповідачу і оплату за транспортування і зберігання, а також судові рішення, якими зобов`язано відповідача повернути позивачу автомобіль і встановлену ними відсутність підстав для оплати за транспортування і зберігання автомобіля, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до 30 липня 2018 року не повертав належний їй автомобіль.

Повернення автомобіля відбулося лише в примусовому порядку внаслідок здійснення органами державної виконавчої служби заходів примусового характеру.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовився повернути автомобіль, з метою відновлення становища, яке існувало до безпідставного позбавлення особи права власності, вона вимушена була сплатити відповідачу суму в розмірі 1 152,00 грн.

Протягом всього часу перебування автомобіля у відповідача вона була позбавлена можливості користуватися ним. З моменту відібрання автомобіля вона зазнала значні незручності. Як особа з інвалідністю другої групи вона була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя. Втративши можливість вільно користуватись автомобілем вона вимушена була прикладати значні зусилля для збереження повсякденного звичного ритму життя, для чого орендувала інший транспортний засіб для пересування, що підтверджується договором оренди автомобіля від 30 травня 2017 року, актами приймання-передачі та документами про оплату оренди на загальну суму 135 211,00 грн.

Крім того, за весь час безпідставного утримання з 25 травня 2017 року до 31 липня 2018 року її автомобіль перебував на відкритому майданчику відповідача, без жодного догляду за ним. Цей період включає і зимову пору року, тобто автомобіль утримувався відповідачем без забезпечення температур, за яких експлуатаційні рідини транспортного засобу, не призначені для експлуатації в зимовий період, зберігають свої властивості. Також перебування на холоді без спеціальної обробки та тимчасового обігріву призводить до втрати властивостей всіх гумових ущільнювачів автомобіля (зокрема дверей, капота, багажника), які не підлягають відновленню. Таке ставлення відповідача до її автомобіля призвело до необхідності його ремонту з метою відновлення можливості його експлуатації. Загальна вартість проведених ремонтних робіт становить 14 341,65 грн, що підтверджується актами, накладними, замовленнями та чеками.

Також діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначились негативними змінами у її житті, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі відновлення транспортного засобу та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Моральну шкоду оцінює в сумі 100 000,00 грн.

Тому, виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті відповідачем кошти у розмірі 1 152,00 грн., витрати для відновлення порушеного права у розмірі 149 552,65 грн, з яких: 135 211,00 грн орендна плата за договором оренди автомобіля та 14 341,65 грн ремонт автомобіля, а також 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

На подальший розгляд справи представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник відповідача ДП МВС «Інформ-Ресурси» в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з такого.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у цій справі касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» задоволено. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що стягуючи з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 135 211,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не врахував, що витрати, які здійснені позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу, мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права позивача та такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суди попередніх інстанцій не перевірили, чи необхідними були вказані витрати, враховуючи те, що позивач у позовній заяві обґрунтовувала необхідність цих витрат тим, що з моменту відібрання автомобіля вона зазнала значні незручності, так як особа з інвалідністю другої групи була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, та, втративши можливість вільно користуватись автомобілем, вимушена була прикладати значні зусилля для збереження повсякденного звичного ритму життя, для чого була вимушена орендувати інший транспортний засіб для пересування, та не перевірили, чи такі витрати відповідають ознакам збитків, що визначені частиною другою статті 22 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 травня 2017 року автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області та поміщений на спеціальний майданчик на вул. Робітничій, 6-а у м. Тячів підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», а щодо чоловіка позивача ОСОБА_2 , який керував автомобілем, 30 травня 2017 року винесено постанову за адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року, залишеною в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано постанову інспектора дорожнього нагляду Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Чонка В. Ю., серії АР № 182420 від 30 травня 2017 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року, вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зобов`язано ДП МВС України «Інформ-Ресурси»» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

На підставі цього судового рішення 11 червня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56585260 щодо виконання виконавчого листа про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем та зобов`язання ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль, в процесі якого накладено на боржника штраф в сумі 5 100,00 грн, через невиконання боржником без поважних причин рішення суду.

Листом Західної міжрегіональної філії ДП МВС України від 20 березня 2018 року № 52 запропоновано ОСОБА_4 звернутися на спеціалізований майданчик Західної міжрегіональної філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: вул. Промислова, 6-а у м. Тячів Закарпатської області, де буде надано для оплати рахунок за тимчасове зберігання належного їй автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а після проведення оплати транспортний засіб буде негайно повернутий.

Відповідно до листа Західної міжрегіональної філії ДП МВС України від 23 червня 2018 року № 178 Західна міжрегіональна філія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» не заперечує негайно повернути транспортний засіб марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: вул. Промислова, 6-а у м. Тячів, після проведення оплати витрат за зберігання вищезгаданого транспортного засобу, як це передбачено Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках.

Згідно з платіжним дорученням від 12 жовтня 2017 року № 6 ОСОБА_1 оплатила на рахунки Закарпатської філії ДП «Інформ-Ресурси» 1 152,00 грн за зберігання транспортного засобу та транспортування транспортного засобу.

Також установлено, що згідно акту виконаних робіт ТОВ «Прем`єра Авто» від 27.08.2018 року №Пр-К-А10853, витрати на ремонтні роботи автомобіля марки «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 , складають 2560 гривень, а вартість мастила 273 гривні (а.с.15).

Згідно товарного чеку від 07.08.2018 року та видаткової накладної №077 від 07.08.2018 року, виданих ФОП ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 здійснила оплату за запчастини в розмірі 10150 гривень (а.с.16, 17).

Згідно акту виконаних робіт №Пр-К-А10735 від 03.08.2018 року та фіскального чеку від 03.08.2018 року стверджується, що ОСОБА_1 здійснила оплату за діагностику ходової автомобіля марки «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 224 гривень (а.с.23, 24).

Заказом-Нарядом №4 від 31.07.2018 року, видатковою накладною №7594 від 31.07.2018 року, актом надання послуг №7594 від 31.07.2018 року, виданих ФОП ОСОБА_6 , стверджується, що ОСОБА_1 оплатила 1134,65 гривень та 370 гривень за заміну масел в двигуні та заміну антифрізу (а.с. 25,26,27).

Загальна сума витрат, понесених позивачем у зв`язку з ремонтом транспортного засобу, становить 14711,65грн.

(2560+273+10150+224+1134,65+370)

Разом з цим, установлено, що згідно з договором оренди автомобіля від 30 травня 2017 року № 07, додатком № 1 до цього договору та актом приймання-передачі № 1 до договору оренди, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Галант-Центр» в тимчасове користування транспортний засіб марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білий колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , терміном з 30 травня 2017 року до 31 грудня 2017 року з оплатою за кожен календарний місяць кошти за користування автомобілем у розмірі 9 000,00 грн та з 01 січня 2018 року у розмірі 10 233,00 грн.

01 серпня 2018 року директор ТОВ «Галант-Центр» звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про необхідність оплатити заборгованість за користування автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до договору оренди № 07 від 30 травня 2017 року у розмірі 16 631,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 41 від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 оплатила заборгованість за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 16 631,00 грн.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера ТОВ «Галант-Центр» серії 02 БЖ № 685823 від 07 вересня 2017 року, серії 02 БЖ № 685819 від 05 липня 2017 року, серією 02 БЖ № 685828 від 04 лютого 2017 року, серією 02 БЖ №685832 від 21 січня 2018 року, ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Галант-Центр» 63 580,00 грн за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно з накладної № 139 від 16 квітня 2018 року, ОСОБА_1 надала ТОВ «Галант-Центр» папір перфорований в кількості 100 ящиків на суму 55 000,00 грн у рахунок плати за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Загальна сума витрат, понесених позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу, становить 135 211,00 грн (16 631 + 63 580 + 55 000).

Частинами першою і другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказано, що збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 755/17235/17 (провадження № 61-9812св21).

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки майнової шкоди в сумі 14341,65 гривень як відшкодування вартості у зв`язку з ремонтом автомобіля марки «Hyundai Matrix», державний номерний знак НОМЕР_1 , до задоволення не підлягають, оскільки надані позивачкою письмові докази накладні, замовлення та чеки не підтверджують та не доводять наявність пошкоджень вказаного автомобіля за період його перебування на спеціалізованому майданчику відповідача внаслідок дії атмосферних процесів.

Щодо майнової шкоди на загальну суму 135783 гривень, з яких 134631 гривня орендна плата за автомобіль (63000 гривень (9000 гривень*7 місяців 2017 року) + 71633 (10233 гривень*7 місяців 2018 року), 1152 гривні витрати за зберігання автомобіля на спеціалізованому майданчику, то суд вважає, що такі позивачкою ОСОБА_1 доведені.

Так, вищенаведеними доказами, підтверджено безпідставне відібрання від ОСОБА_1 транспортного засобу, відсутність підстав і протиправність його утримання і не бажання повернути його відповідачем, внаслідок чого позивачка була позбавлена можливості користування ним, тому нею було взято в оренду інший автомобіль та в зв`язку з цим понесено витрати.

Тому, витрати на оренду іншого автомобіля, на час протиправного утримання відповідачем автомобіля позивачки, є витратами які вона вимушено зробила для відновлення свого порушеного права, яке полягало у протиправному позбавленні її можливості використання транспортного засобу, у протиправному його утриманні, чиненні перешкод у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також у позбавленні можливості вести звичайний спосіб життя.

Таким чином, витрати, які здійснені позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу, є безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права позивачки та такі є необхідними для відновлення її порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням відповідача.

Аналогічно з наведеним є і витрати за зберігання автомобіля на спеціалізованому майданчику в сумі 1152 гривні.

За таких обставин в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Разом з цим, за правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї постанови роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, суд виходить із доведеності факту протиправності дій відповідача щодо безпідставного позбавлення права позивачки на користування належним їй транспортним засобом.

При цьому з урахуванням принципу розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, таких як тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає моральна шкода в розмірі 10000 гривень, а в решті позову в цій частині слід також відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси».

Керуючись ст.ст. ст.ст.5, 12, 81, 209, 223, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.23, 321, 1166, 1172 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 135783 (сто тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні завданих збитків та 10000 (десять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1921 гривню судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка . АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», 01103, м. Київ. Печерський район, проїзд Військовий, буд. 8, код ЄДРПОУ - 32248749.

Головуючий: В.В.Чопик.