ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1223/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/443/22 Категорія: на ухвалу Лазаренко В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ГУ ПФУ в Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника заявника адвоката Примака В.А. на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.08.2022 про закриття провадження (повний текст складено 03.08.2022, суддя в суді першої інстанції Лазаренко В.В.) у цивільній справі за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа: ГУ ПФУ в Черкаській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та факту постійного проживання,

в с т а н о в и в :

у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, якою просила встановити належність ОСОБА_1 диплому № НОМЕР_1 від 26.06.1985 Гур`ївського сільськогосподарського технікуму, трудової книжки серії НОМЕР_2 та встановити факту її постійного проживання в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області в період з 21.12.1988 по 28.12.1990, мотивуючи про те, що 22.03.2022 вона звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Черкаській області про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак рішенням управління №30 від 06.04.2022 їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з невідповідністю імені в дипломі про здобуття освіти та трудовій книжці її паспортним даним (в таких документах зазначене ім`я « ОСОБА_2 », а в паспорті « ОСОБА_2 »). Окрім того, не зараховано період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки заявниця перебувала в трудових відносинах з фірмою, яка знаходиться на території Казахської РСР та знаходилась на обліку в амбулаторії смт. Єрки Черкаської області, у зв`язку з народженням дитини.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.08.2022 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито провадження в даній цивільній справі з посиланням на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представником позивача подано 09.08.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, вказуючи про те, що неточності у документах заявника спричиняють перепони для призначення пенсії на пільгових умовах. Уповноважені органи на даний час не мають можливості внести виправлення у відповідні документи у позасудовому порядку, що й обумовило звернення із заявою в цій справі до суду для встановлення юридичних фактів.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа: ГУ ПФУ в Черкаській області просила суд апеляційну скаргу заявниці відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, якими керувався суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій ( п. 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження ( п. 1 ч.1 ст. 19 ЦПК України ).

У п.7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміна «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З врахуванням наведеного до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин та методу правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом , відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2.

Відповідно до пп. 7, 8 п. 4 вказаного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок подання документів).

Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаногооргану щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про те, що даний спір стосовно права на отримання пенсії на пільгових умовах є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 та від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц.

Таким чином згідно ч.2 ст.315 ЦПК України заява в даній справі в порядку окремого провадження не може бути розглянута по суті, адже законодавством визначено інший (позасудовий) порядок її розгляду у спосіб звернення до відповідних органів місцевого самоврядування для підтвердження факту проживання певної особи протягом певного часу на тій чи іншій території, що передбачено ч.4 ст.15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що, поміж іншого, спростовує посилання скаржника у справі на те, що позивач не в змозі встановити факт постійного проживання на забрудненій території у позасудовий спосіб.

У разі відмови у вирішенні вказаного питання у правовідносинах з державним органом заявник матиме змогу оспорити відповідну бездіяльність у судовому порядку.

Такі ж висновки стосуються вимоги про встановлення належності диплому та трудової книжки заявника, так як відповідні уточнення можуть бути зроблені органами, які такі документи заповнювали у позасудовому порядку.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230). Зокрема, обов`язковому дотриманню підлягає застосування процесуальних повноважень вищими судовими інстанціями з позицій передбачуваності (прогнозованості) з точки зору учасників справи (рішення у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 41, «Мельник проти України», заява № 23436/03, п. 26).

У даному випадку заявник має можливість в інший спосіб встановити юридичний факт, що необхідний для реалізації її права на пенсію, та в разі порушення суб`єктом призначення пенсії таких прав оскаржити його неправомірні дії чи бездіяльність до суду. Є недоцільним ініціювати судовий розгляд у даній справі про встановлення фактів, що мають юридичне значення, для надання особі можливості використати таке рішення для подальших судових спорів щодо призначення пенсії у порядку адміністративного судочинства. Відповідні факти слід доводити саме при розгляді зазначеного спору щодо призначення особі пенсії адміністративним судом, що відповідатиме принципам процесуальної економії.

Апеляційні доводи скаржника у даній справі правильності таких висновків суду не спростовують, адже не дають підстав для вирішення питання про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у разі наявності для цього процесуальних перешкод, про які зазначено вище.

Згідно до вимог чинного законодавства, у випадку якщо справа має в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо воно вже було відкрите.

У справі, що розглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до ч.2, п. 3 ч.6 ст.12, п.2 ч.1 ст. 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції правильно закрив вже відкрите провадження провадження у даній справі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.08.2022 про закриття провадження у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03.08.2022 про закриття провадження у цивільній справі за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа: ГУ ПФУ в Черкаській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та факту постійного проживання залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 07.09.2022.

Суддя-доповідач

Судді