Житомирський апеляційний суд
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.

у цивільній справі №295/13342/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснені користування та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснені користування та відновлення становища, яке існувало до порушення. В обґрунтування поданого позову зазначала, що ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 09.10.2009 р. на підставі дозволу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир (далі-КЕВ) від 11.03.2008 р. № 873 і користувалася займаним приміщенням на підставі «Договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду» (далі- Договору найму) №52 від 17.03.2008 р., укладеним з Будинкоуправлінням № 1 Житомирської КЕЧ району (далі-БУ № 1) та на підставі «Договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду» №128 від 03.07.2009 р., укладеним з Будинкоуправлінням №З Житомирської КЕЧ району (далі-БУ № 3).

У відповідності до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2012 р. № 224 «Про надання замовникам погодження на використання та реконструкцію існуючих об`єктів архітектури» 26.02.2014 р. нею, ОСОБА_2 було здійснено заміну вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 . Демонтаж старих та встановлення нових вхідних дверей здійснювалося підрядником ОСОБА_6 згідно договору побутового підряду від 21.02.2014 р. Пунктами 2 та 2.1. рішення виконкому № 224 погоджено реконструкцію кімнати АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача ОСОБА_2 , на підставі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту. Всі роботи, що пов`язані з реконструкцією, передбачено виконати за рахунок квартиронаймача згідно «Проекту переобладнання підсобних приміщень під однокімнатну квартиру в житловому будинку по АДРЕСА_3 ».

Невдоволеними мешканцями першого поверху ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_1 26.02.2014 р. було самоправно знято та закрито під замок в іншому приміщенні дверне полотно вхідних дверей до її, ОСОБА_2 помешкання В подальшому 27.02.2014 р. вибито проміжну стіну до кв. АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_2 згідно договору найму. Таким чином були створені перешкоди позивачу у здійсненні права користування належними їй майном та житловим приміщенням, а саме: приміщеннями під номерами 23, 24, 25 згідно поверхового плану першого поверху будинку.

Зазначені події, які відбулися в результаті неправомірних дій зазначених мешканців, якими порушено її, ОСОБА_2 , права у користуванні спірними приміщеннями були, предметом розгляду правоохоронних органів та судів всіх інстанцій протягом довготривалого часу, а саме з 17.03.2014 р. по 27.10.2020 р.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01.07.2020 р. по справі № 295/14478/16-ц, яке набрало чинності 27.10.2020р. ухвалено: «В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист житлових прав відмовити».

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.10.2020 р. по справі № 295/14478/16-ц ухвалено: «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2020 р., без змін…»

З урахуванням викладеного позивачка просила визнати за нею право на користування житловими приміщеннями №№ НОМЕР_1 та допоміжними приміщеннями №№ 23,24 квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у 10-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили усунути перешкоди у користуванні нею, ОСОБА_2 , жилими та нежилими приміщеннями під № АДРЕСА_4 шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, для чого: звільнити незаконно займані приміщення під АДРЕСА_5 від особистих речей; встановити на місце зняте полотно вхідних дверей до приміщення АДРЕСА_6 ; демонтувати самоправно встановлені до приміщення АДРЕСА_7 проміжні двері; про виконання рішення суду негайно повідомити письмово суд та позивача.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на її користь 1 816,00 в рахунок відшкодування суми сплаченого судового збору.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснені користування та відновлення становища, яке існувало до порушення, задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_2 на користування житловими приміщеннями №№ НОМЕР_1 та допоміжними приміщеннями №№ 23,24 квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у 10-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили усунути перешкоди у користуванні позивачем ОСОБА_2 жилими та нежилими приміщеннями під № АДРЕСА_4 шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, для чого: звільнити незаконно займані приміщення під АДРЕСА_5 від особистих речей; встановити на місце зняте полотно вхідних дверей до приміщення АДРЕСА_6 ; демонтувати самоправно встановлені до приміщення АДРЕСА_7 проміжні двері; про виконання рішення суду негайно повідомити письмово суд та позивача.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 1 816,00 (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування суми сплаченого судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд послався на норми спеціального законодавства, які не підлягають до застосування у спірних правовідносинах. Зокрема, наказ Міністерства оборони України №737 від 30.11.2022 року, яким затверджено Інструкцію про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Однак, ОСОБА_10 ніколи не була військовослужбовцем ЗСУ.

Суд у своєму рішенні зазначив, що єдиною підставою для вселення особи до житлового приміщення є ордер, що вказує, на думку апелянта, неповне дослідження судом доказів у справі. А посилання суду на судові рішення у справі №295/14778/15ц є необгрунтованими та безпідставними.

Вважає, що суд не мав жодних підстав для визначення у своєму рішенні приміщення №25 як «житлового і пристосованого для проживання», що підтверджується відео-доказом, наданим його представником у справі, який досліджений судом в судовому засіданні 04.07.2022 року. Крім того, представник позивача в судовому засіданні 04.07.2022 року підтвердив, що власниками приміщень №№23,24,25 є Житомирська міська рада, а приміщення №26 (кімната №95) КЕВ Житомирського району МО України.

Підстави для висновку суду про те, що двері до приміщення №25 встановили саме відповідачі, є помилковими, оскільки двері до приміщення АДРЕСА_8 і їх встановлення відповідає як технічній документації на будівлю, так і відео-доказом.

Вважає, що судом проігноровано доказ, зокрема, судові рішення у справі №295/507/15, яким судами апеляційної та касаційної інстанції було відмовлено ОСОБА_10 у задоволенні її позовних вимог щодо визнання права користування вказаними приміщеннями будинку АДРЕСА_3 .

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 09.10.2009 р. на підставі дозволу начальника КЕВ м. Житомир від 11.03.2008 р. № 873 і користувалася займаним приміщенням на підставі «Договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду» № 52 від 17.03.2008 р., укладеним з Будинкоуправлінням № 1 Житомирської КЕЧ району та на підставі «Договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду» № 128 від 03.07.2009 р., укладеним з Будинкоуправлінням № 3 Житомирської КЕЧ району.

У відповідності до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2012 р. № 224 «Про надання замовникам погодження на використання та реконструкцію існуючих об`єктів архітектури». Пунктами 2 та 2.1. рішення виконкому № 224 погоджено реконструкцію кімнати АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача ОСОБА_2 , на підставі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту. Всі роботи, що пов`язані з реконструкцією, передбачено виконати за рахунок квартиронаймача згідно «Проекту переобладнання підсобних приміщень під однокімнатну квартиру в житловому будинку по АДРЕСА_3 ».

Зазначені обставини відповідачами не спростовані.

Задовольняючи позов в частині визнання за позивачкою права на житло, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 вселилася у кімнату в гуртожитку з відома та на підставі рішення власника та тривалий час проживає в квартирі. Відсутність ордера на вселення у жиле приміщення само по собі не є підставою для висновку, що ОСОБА_2 неправомірно займає спірне жиле приміщення, правомірність користування ОСОБА_2 спірним житлом власником будинку не оспорюється.

Крім того, в іншій частині позову суд першої інстанції зазначав, що відповідачі не тільки проникли до житла ОСОБА_2 з метою його незаконного використання у власних цілях без його добровільної згоди чи рішення суду, а і продовжують використовувати його протягом довготривалого часу незважаючи навіть на рішення судів, якими фактично визнано право ОСОБА_2 на користування спірними приміщеннями. Під житлом ОСОБА_2 в даному випадку розуміються приміщення під №№ 25,26 які знаходиться у володінні позивача, незалежно від їх призначення та правового статусу як такі, що пристосовані для проживання в них, а також приміщення під №№ 23,24, які є складовими частинами квартири ОСОБА_2 .

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 810 ЦК України передбачено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.

Відповідно до статті 61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Таким чином, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК ).

Відповідно до пункту 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМ України) від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України від 28 грудня 2016 N 1024 користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитками здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування.

В даному випадку ОСОБА_2 зареєстрована та користується спірним житловим приміщенням у будинку державного, громадського житлового фонду на підставі договорів найму, укладеними з житлово-експлуатаційною організацією - Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району. Ці договори найму не визнані недійсними чи розірваними.

Разом з тим, щодо вимог позивача про визнання права користування житловим приміщенням, апеляційний суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги в цій справі, позивач посилалася на те, що її право користувача спірним житловим приміщенням оспорюється та не визнається відповідачами.

Права користувача житлового приміщення, що входить до державного чи громадського житлового фонду, тобто наймача, яким і є ОСОБА_2 , урегульовані житловим законодавством.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застовування судами Житлового кодексу Української РСР» визначено, що в силу статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі статтею 18 ЖК Української РСР належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

Тобто, ОСОБА_2 , заявляючи свої позовні вимоги та просячи визнати за нею право користування житловим приміщенням, адресувала ці вимоги до неналежних відповідачів - фізичних осіб, інших наймачів, які не є власниками спірного житлового приміщення, і не наділені повноваженнями надавати в користування житлові приміщення. Належним відповідачем у цьому випадку є наймодавець (виконком Житомирської міської ради, КЕВ м.Житомира Міністерства оборони України).

Проте, позивач не заявляла клопотань про заміну первісних відповідачів належним відповідачем чи про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Тому у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням слід відмовити у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Крім того, свої висновки в частині вимог про усунення перешкод у здійсненні користування та відновлення становища, яке існувало до порушення суд першої інстанції обгрунтовував поясненнями представника позивача, а також зазначав, що неправомірні дії відповідачів були предметом розгляду правоохоронних органів та судів всіх інстанцій протягом довготривалого часу, а саме з 17.03.2014 р. по 27.10.2020 р. і завершилися відповідними рішеннями судів у відповідних справах (а. с. 23-27).

Разом з тим, такі висновки суду є помилковими.

Так, відповідно до ст.92 ЦПК сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Проте, у матеріалах справи відсутні дані про допит представника позивача у встановленому законом порядку.

Крім того, саме по собі звернення сторін до правоохоронних органів з приводу будь-якого порушення не може достовірно свідчити про його вчинення.

Рішеннями судів у попередніх справах, про що зазначав суд першої інстанції, ці обставини також не були встановлені.

За наведених обставин, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК, позивачем не доведено заявлені в цій частині вимоги.

За таких обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Згідно зі ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок позивачки підлягають понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2724 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснені користування та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2724,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: