_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1214/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, від частини вимог якого в подальшому відмовився, та згідно з останньої редакції від 09.11.2021 року просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з держави в особі Державної казначейської України (; 01600, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), матеріальні збитки у розмірі 51 747,67 гривень, моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, судові витрати у розмірі 20 000,00 гривень.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 27 лютого 2018 року ОСОБА_3 разом зі своїми друзями: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повертався до дому з м. Одеси на своєму автомобілі марки «КІА Rio», д.н. НОМЕР_2 . За кермом автомобілю був ОСОБА_8 .

Вказує, що на 8 км. автодороги «м. Одеса - м. Білгород-Дністровський» в напрямку смт. Овідіополь автомобіль був зупинений працівниками поліції, які в грубій формі вимагали вийти з автомобіля, при цьому ніхто не представлявся, не пояснював причину зупинки автомобіля.

Після тривалих переговорів співробітники поліції повідомили, що водій нібито проїхав на червоний сигнал світлофора. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 , як власник автомобіля, і особа, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, попросив показати фіксацію даного правопорушення, якщо таке мало місце, оскільки водій автомобілю ОСОБА_8 ПДР не порушав, на що співробітники поліції заявили, що нададуть таку інформацію, але спочатку необхідно, щоб ОСОБА_8 сів в автомобіль до співробітників поліції для складання документів.

Оскільки ОСОБА_8 за національністю є молдаванином, не розуміє українську і мову, то ОСОБА_3 заявив, щоб розгляд питання по правопорушення, якщо таке мало місце, проводилося в його присутності, щоб він міг допомогти, у разі необхідності, розібратися ОСОБА_8 в тому, що відбувається. На що ОСОБА_3 отримав категоричну відмову з боку працівників поліції.

Позивач стверджує, що співробітники поліції перешкоджали подальшому руху автомобіля, вставши перед автомобілем. Тоді ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, підійшовши до співробітників поліції, попросив звільнити проїжджу частину або представити документи, які підтверджують вчинення правопорушення. Тим більш автомобіль був зупинений не в населеному пункті, у і темному місці на дорозі, у нічний час, без присутності будь-яких свідків.

Також вказує, що співробітники поліції відмовили в цьому ОСОБА_3 та викликали додатково наряд поліції. При цьому, співробітники поліції вели себе агресивно, погрожували, висловлювалися нецензурною лайкою. У слідстві чого, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль, закрив двері і по телефону «102» викликав поліцію, оскільки поведінка співробітників поліції була неадекватною.

Поліцейські заявили, що вони склали протокол про адміністративне правопорушення, тому водієві необхідно пройти до них в автомобіль. ОСОБА_3 попросив передати протокол до них в автомобіль, водій підпише його і внесе свої зауваження. ОСОБА_8 заявив, що вийде з автомобілю, коли прибуде СОГ, оскільки злякався такої поведінки осіб, які називають себе поліцейськими.

Разом з цим, позивач вказує, що поліцейські почали бити гумовими кийками по автомобілю, по склу. Такі дії поліцейських супроводжувалися погрозами і приниженнями, вони розбили переднє ліве скло, відкрили двері автомобіля, насильно витяти пасажирів, поклали на землю обличчям вниз, наділи кайданки і почали бити.

Також позивач вказує, що під психологічним тиском, погрозами застосування насильства ОСОБА_8 підписав протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого він нібито порушив ПДР. В Овідіопольському ВП ГУ НП України в Одеській області 27 лютого 2018 року був складений протокол затримання ОСОБА_3 після безпосереднього вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків.

Також, в Овідіопольському ВП ГУ НП України в Одеській області позивачу стало відомо, що він якби наніс побої працівнику поліції - сержанту поліції ОСОБА_12 . З ним також у одному екіпажу був сержант поліції ОСОБА_13 . Крім цього, згідно інших матеріалів зазначеного кримінального провадження ОСОБА_3 відомо, що інші невідомі особи є працівниками Управління патрульної поліції, а саме; ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

На прохання ОСОБА_3 він був оглянутий на предмет наявності тілесних ушкоджень. Згідно висновку експерта від 05 березня 2018 року № 57, експертом було встановлено, що ОСОБА_3 були нанесені численні тілесні ушкодження працівниками поліції 27 лютого 2018 року.

Крім цього позивач вважає, що йому була нанесена матеріальна шкода у виді пошкодження автомобілю, сплати коштів за знаходження автомобілю на майданчику затриманих автомобілів.

Також позивач вказує, що крім матеріальних збитків від неправомірних дій працівників поліції, що укладається в незаконному застосуванні насилля відносно ОСОБА_3 та його майна (побиття, грабіж, нанесення пошкоджень автомобілю), ОСОБА_3 нанесена істотна моральна шкода, яка укладається в приниженні і образі його гідності в присутності його знайомих і друзів, коли його б`ють, а він не має права відповісти, так як нападники є співробітниками поліції; в тривалому зверненні до різних інстанціях з метою домогтися справедливості; неможливості повного мірою користуватися своїми правами, так як відносно його необґрунтовано застосовано запобіжний захід.

ОСОБА_3 соромно перед членами своєї сім`ї за те, що йому нанесено фізична образа, а він не приваблює кривдників до відповідальності, що свідчить про його вину в події. Це негативно впливає на відносини як всередині сім`ї, так і з друзями і близькими, порушує звичні життєві зв`язки.

Досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 про скоєння кримінального правопорушення триває близько двох років. Неналежна якість цього розслідування неодноразово встановлювалась процесуальним керівником прокуратури Одеської області, наслідком чого було скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2018 року, наданням численних вказівок.

Позивач стверджує, що внаслідок тривалого невирішення його заяв, йому завдана моральна шкода. З огляду на наведене, правоохоронні органи не виконали свій обов`язок щодо ефективного розслідування заяв ОСОБА_3 щодо його побиття працівниками поліції, заволодіння і пошкодження особистого майна, що беззаперечно доводить факт заподіяння ОСОБА_3 , моральної шкоди.

У зв`язку з зазначеним позивач наполягає на спричиненні йому моральної шкоди, яку оцінює в 1000000 грн. та матеріальної шкоди на суму 51 747,67 гривень, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Огренич І.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2019 року було відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено ОСОБА_3 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження було скасовано а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року було прийнято до розгляду цивільну справу, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

28 травня 2020 року представником відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також, 28 травня 2020 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року провадження у справі було закрито.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03.11.2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2020 року було залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою Одеського апеляційного суду, ОСОБА_3 оскаржив її в Верховному Суді у складі Касаційного цивільного суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в частині закриття провадження скасовано, справу в цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали цивільної справи надійшли до суду 24 червня 2021 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 25.06.2021 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

29 липня 2021 року представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

09 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_14 через канцелярію суду надав заяву про відмову від позововних вимог в частині визнання неправомірними дії працівників Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягають у нанесені побоїв, пограбування, пошкодження майна ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року провадження у справі в частині визнання неправомірними дії працівників Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягають у нанесені побоїв, пограбування, пошкодження майна ОСОБА_3 було закрито у зв`язку із відмовою позивача від позовних вимог, а також закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_14 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи на більш пізній час у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_3 в даний час знаходиться за межами Одеської області у зв`язку з введенням воєнного стану, а представник приймає участь у іншому судовому засіданні по кримінальній справі.

Відповідачі по справі у судове засідання не з`явивлись, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили..

У судове засідання з`явились треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які заперечували проти задоволення позовних вимог та, з урахуванням часу перебування справи в провадженні суду - з листопалда 2019 року!, наполягали на розгляді справи за відсутності позивача та його представника.

Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд враховує складність справи, стадію розгляду, та тривалий час перебування в провадженні суду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача та його представника, які не з`явились, належним чином не довели поважності причини неявки.

Продовжуючи розгляд справи за відсутності позивача та його представника, суд враховує, що само по собі оголошення воєнного стану не може були підставою для подальшого відкладення справи, так як з жодними клопотаннями щодо витребування. (забезпечення) доказів позивач до суду не звертався, його особиста явка в судове засідання обов`язковою не визнавалась, крім того, позивач був не позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, доказів поважності неодноразової неявки представника позивача у судове засідання також надано не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перш за все, слід зауважити, що жодних нових доказів, окрім тих, що були надані до позовної заяви, позивач суду не надав, з клопотаннями про їх витребування не звертався, справа розглядається за наявними в ній документами.

В судовому засіданні встановлено, що 27 02.2018 року до чергової частини Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» (заявник лікар БІТ-25 Слюсаренко) про те, що ним надано медичну допомогу працівникові поліції ОСОБА_4 , якого побив невідомий.

В той же день до відділу із заявою звернувся патрульний УПП в м. Одеса сержант поліції Бечків В.В., який повідомив, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинив останньому тілесні ушкодження у зв`язку із виконанням службових обов`язків.

Слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП України, в Одеській області 27.02.2018 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000411 від 27.02.2018 року, внесеному до ЄРДР за ч 2 ст. 345 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень співробітнику поліції ОСОБА_12 .

В ході розслідування встановлено, що 27.02.2018 року, приблизно о 02.50 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись спільно з трьома невстановленими особами в якості пасажира на легковому автомобілі марки «КІА Rio», державний номер НОМЕР_3 , сірого кольору, під керуванням ОСОБА_8 , на 8 км. автодороги «м. Одеса - м. Білгород-Дністровський» в напрямку смт. Овідіополь з причини порушення водієм даного транспортного засобу правил дорожнього руху (проїзд на червоний сигнал світлофора), біля перехрестя з круговим рухом неподалік заїзду на територію ТОВ «Промтоварний ринок» були зупинені патрулем Управління патрульної поліції у м. Одесі у складі співробітників УПП сержанта поліції Брославського Р.А. та сержанта поліції ОСОБА_4 , які у зв`язку з виконанням службових обов`язків працівників правоохоронного органу, перебували на чергуванні на патрульному автомобілі марки «Toyota Prius», д.н. НОМЕР_4 , під керуванням останнього. Безпосередньо після цього, поліцейський ОСОБА_4 , підійшовши до зупиненого автомобіля марки «КІА Rio», з метою складання адміністративних матеріалів за порушення правил дорожнього руху, крізь вікно дверей пред`явив водію ОСОБА_8 , який знаходився на водійському місці, вимогу надати для ознайомлення посвідчення водія та документи на вищевказаний автомобіль, яка не була задоволена. Водночас, ОСОБА_3 , який займав переднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля, маючи зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, виражався нецензурною лайкою, образливо по відношенню співробітників патрульної поліції та висловлював поради ОСОБА_15 не пред`являти посвідчення водія та будь-які документи. При цьому, автомобіль марки «КІА Rio» під керуванням ОСОБА_8 розпочав повільний рух, в зв`язку із чим співробітники патрульної поліції, намагаючись зупинити правопорушника, з метою перешкодити покинути місце зупинки (правопорушення), стали перед даним транспортним засобом. В цей момент, ОСОБА_3 , діючи умисно, бажаючи покинути місце зупинки, з метою завадити діяльності співробітників патрульної поліції з фіксації правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності, маючи намір, спрямований на спричинення поліцейському ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків працівника правоохоронного органу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшов з автомобіля, підійшов до нього та почергово наніс один удар правою ногою в область коліна лівої ноги сержанта поліції ОСОБА_12 і один удар кулаком правої руки по його обличчю в область лівої скули, чим заподіяв побої, які завдали фізичного болю, після чого самостійно повернувся до салону автомобіля, де зачинився та знаходився разом зі своїми супутниками до затримання правоохоронним органом.

У зв`язку з тим, що разом з ОСОБА_3 та водієм авто ОСОБА_8 біля автомобіля перебували ще й інші особи у стані алкогольного сп`яніння, поліцейський ОСОБА_13 направився до службового автомобіля та викликав підкріплення на місце події.

Так як автомобіль правопорушників був зачинений, водій та пасажири відмовлялися виконати законну вимогу поліцейських й вийти з авто та у зв`язку з наявністю в їх діяннях ознак кримінального правопорушення поліцейськими було розбито скло авто та затримано учасників цих подій.

27.02.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (прож.: АДРЕСА_1 ) було затримано згідно ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вищезазначені події зареєстровані в журналі єдиного обліку за № 2528 та 2532 від 27.02.2018 року.

Відповідно до висновку експерта № 58 від 27 лютого 2018 року, - «У гр. ОСОБА_4 є синець лівої виличної області з численними садинами на його поверхні. Це тілесне ушкодження утворилося за механізмом тертя (тертя-тиснення) від багаторазової дії тупого предмета, індивідуальні та конструктивні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Воно могло виникнути при терті стислою в кулак рукою. Спричинення його ногами малоймовірне. Виявлений синець знаходиться у доступному для власної руки місці. Враховуючи морфологічні особливості ушкодження (синець у вигляді червоно/багрової припухлості з нечіткими межами, садна на його поверхні з підсихаючою запалоіо поверхнею), воно було заподіяне близько 6-ти годин до обстеження, тобто може відноситись до періоду 27.02.2018 року.

Синець лівої виличної області з численними саднами на його поверхні не був небезпечними для життя, має незначні скороминучі наслідки, що зривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

У довідці №1551 КУ Міська клінічна лікарня №1 від 27.02.2018 року і в амбулаторній карті, згідно висновку хірурга від 24.05.2018 року, не наведено обгрунтування об`єктивними клінічними даними та інструментальними методами дослідження виставленого діагнозу: «Внутрішнє ушкодження лівого колінного суглоба, ушкодження медіального меніска? часткове ушкодження медіальної бокової зв`язки, гемартроз.». Отже, підтвердити або виключити цей діагноз не представляється можливим. Тому, згідно з п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) зазначень діагноз не враховується при дачі висновку і не підлягає судово-медичній оцінці передбачені п. 4.9 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень "(1995 р.). 6/ Під час спричинення ушкодження гр. ОСОБА_12 міг перебувати у будь-якому положенні.».

Відповідно до висновку експерта № 57 від 27 лютого 2018 року, - « У гр. ОСОБА_3 є наступні тілесні ушкодження: синець лівої верхньої повіки, у зовнішнього кута ока, на поверхні якого, вздовж краю повіки, садно; синець спинки носа; синець лобної області справа; синець в області тіла нижньої щелепи сліва; синець задньої поверхні шиї з переходом на ліву задньо-бокову поверхню шиї, в ніжній частині якого садно; синець правої над- і підключичної області; синець в проекції руків`я грудини; синець лівої кисті, тильної поверхні, біля основи 2-4 пальців; синець в проекції лівого променево- зап`ясткового суглоба, на поверхні якого, біля основи 5-ї п`ясткової кістки, глибоке садно та садно біля основи 2-3 п`ясткової кістки; синець в проекції правого променево-зап`ясткового суглоба; синець правого стегна задньо-зовнішньої поверхні, в центральній частині якого дві перехресні ділянки просвітлення.

Синець лівої верхньої повіки, у зовнішнього кута ока, на поверхні якого, вздовж краю повіки, садно; синець спинки носа; синець лобної області справа; синець в області тіла нижньої щелепи зліва; синець задньої поверхні шиї з переходом на ліву задньо-бокову поверхню шиї, в нижній частині якого садно; синець правої над- і підключичної області; синець в проекції руків`я грудини; синець лівої кисті, тильної поверхні, біля основи 2-4 пальців - утворилися від семиразової дії тупого (тупих) предмета (предметів), групові та індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися.

Синець в проекції лівого променево-зап`ясткового суглоба, на поверхні якого, біля основи 5-ї п`ясткової кістки, глибоке садно та садно біля основи 2-3 п`ясткової кістки; синець в проекції правого променево-зап`ясткового суглоба - утворилися від впливу тупих предметів, якими могли бути дужки кайданник (наручників).

Синець правого стегна, задньо-зовнішньої поверхні, в центральній частині якого дві перехресні ділянки просвітлення утворився від дворазового впливу тупого предмету циліндричної форми, яким міг бути кийок (палиця), або інший подібний предмет.

Також судом встановлено, що на даний час матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України перебувають на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області (справа № 509/2090/18).

Крім того, за заявою ОСОБА_3 до прокурора Одеської області про скоєння кримінального правопорушення від 05 березня 2018 року, прокуратурою Одеської області було внесено до ЄРДР відомості 06 березня 2018 року за № 0000237 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Прокуратурою Одеської області представнику ОСОБА_3 було повідомлено, що матеріали за заявою ОСОБА_3 було направлено до ГУНП в Одеській області для проведення досудового розслідування 07 серпня 2018 року за № 15/2-226-18вих. Досудове розслідування на даний час ще триває.

Правовим обґрунтуванням позову є посилання на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначенні статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювані в шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо).

Як вбачається зі змісту позову, як на підставу відшкодування шкоди позивач посилається на те, що були відсутні підстави для затримання ОСОБА_3 , вилучення автомобілю та поміщення його на майданчик тимчасового затримання автомобільного транспорту, відсутні підстави для застосування насилля відносно ОСОБА_3 , а також те, що досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 про скоєння кримінального правопорушення триває вже близько чотирьох років.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак, для настання відповідальності з вказаних підстав, обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними, однак в матеріалах справи відсутні будь-які рішення суду або інші докази щодо визнання дій посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції неправомірними.

Що стосується визначення моральної шкоди, то воно міститься у статті 23 ЦК України та у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено абз.2 п.5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність дій заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана, вина останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані; ступінь вини заподіювана; яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи матеріальні формі він оцінює пов`язані з цим витрати та з чого він при цьому виходить.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Окрім цього, суд бере до уваги, що жодним рішенням чи вироком суду незаконність дій посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області чи їх протиправну бездіяльність щодо затримання ОСОБА_3 , вилучення його автомобілю, застосування насилля відносно ОСОБА_3 , та довготривалого досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 про скоєння кримінального правопорушення - не визнана.

Прирозгляді спору по суті, суд також бере до уваги те, що на даний час матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України перебувають на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області (справа № 509/2090/18).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою.

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому як матеріальної, так і моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону.

Ч.1 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Вказана правова позиція відображена в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.11.2017 у справі №751/10092/16-ц, та від 01.11.2017 у справі №464/172/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №638/1420/16-ц.

У зв`язку із відсутністю незаконних рішень чи бездіяльності у діях посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області, підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди позивачу відсутні. Позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є їх вина, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачі не скористались своїми процесуальними правами та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 19,81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1176, 1174 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 13 травня 2022 року.