Справа № 125/1250/21
Провадження № 22-ц/801/1549/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури О. Філімонова

на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Хитрука В.М., повний текст якої складено 14 липня 2022 року

в справі № 125/1250/21

за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

за участі Барської міської ради Вінницької області (третя особа на стороні позивача)

про стягнення збитків заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев,

встановив:

Короткий зміст вимог

В липні 2021 року керівник Жмеринської окружної прокуратури, звернувся до районного суду із позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області до ОСОБА_1 , за участі Барської міської ради Вінницької області як третьої особи на стороні позивача про стягнення збитків заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.12.2020 № 011846 ОСОБА_1 здійснив незаконну рубку одного дерева породи «сосна» у межах кварталу 61 виділ 12 ДП «Барський райагроліс» ВОКСЛП «Вінницяоблагроліс», завдавши збитки на суму 11 069,97 грн.

В подальшому постановою про накладення адміністративного стягнення від 14.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

На обґрунтування представництва прокурором інтересів держави в поданому позові прокурор послався на те, що Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, яка відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» наділена правом подання позовів про відшкодування збитків і витрат, завданих унаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, належним чином не здійснює захист інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою.

Відповідний позов про стягнення з відповідача збитків Державна екологічна інспекція у Вінницькій області до суду не заявлено у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору, що свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави, що в силу ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 131-1 Конституції України є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, враховуючи що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.

Також прокурор посилається на те, що своєчасність і повнота наповнення бюджету має важливе значення для виконання соціальних програм держави, а невідшкодування відповідачем до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища, який утворюється у складі відповідного місцевого бюджету, шкоди, заподіяної внаслідок самовільної рубки деревини, завдає шкоди державним інтересам. Неотримання вищевказаних коштів порушує інтереси держави, оскільки відбувається недофінансування бюджетних установ, організацій, соціальних програм спрямованих на охорону довкілля, що створює загрозу стабільності соціальної політики держави.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 01 серпня 2022 року керівник Жмеринської окружної прокуратури О. Філімонов подав апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що знаючи про наявність невідшкодованих збитків до бюджету, маючи обов`язок ініціювати перед судом питання про їх стягнення, екологічна інспекція протягом тривалого часу займала споглядальну позицію і не вживала заходів щодо збільшення асигнувань на сплату судового збору, необхідних для захисту державних інтересів. Усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, його бездіяльність є підставою для звернення прокурора із позовом до суду в інтересах держави.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 22 серпня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник прокуратури Ярмощук В.П. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Пояснив, що станом на момент звернення прокурора з відповідним позовом для цього бути встановлені законом підстави. Крім того, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області після подання позовної заяви відкликала її, подавши 25.10.2021 відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду свого не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, та дійшов висновку, що у позові прокурора не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави органом, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого пред`явлено позов, оскільки державний орган у цій справі не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом, надавши при цьому докази сплати судового збору чи докази в підтвердження неможливості вчинення вказаної дії.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема, цивільних.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року справа № 761/3884/18).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року справа №912/2385/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області прокурор зазначав, що відповідний позов про стягнення з відповідача збитків Державна екологічна інспекція у Вінницькій області до суду не заявляла у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору, що свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави, зокрема, у зв`язку з тим, що зазначений орган влади плануючи свої видатки не передбачив можливостей для сплати судового збору у відповідних випадках. Зазначене в силу ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 131-1 Конституції України є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Висновки суду першої інстанції про невиконання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» ґрунтуються на неправильному тлумаченні висновків про застосування норм права, висловлених у вказаній постанові Великої палати Верховного суду від 26 травня 2020 року справа №912/2385/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зазначала, що як бездіяльність може кваліфікуватись невжиття компетентним суб`єктом жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави.

Тобто наявність підстав для представництва пов`язана не з бездіяльністю уповноваженого суб`єкта після одержання повідомлення від прокурора про намір вжити заходи представницького характеру, а з його суб`єктивною поведінкою протягом всього часу, з якого йому було відомо, чи з об`єктивних причин мало бути відомо, про порушення інтересів держави.

Суд першої інстанції безпідставно не врахував, що про незаконну порубку деревини відповідачем і завдання ним шкоди Державній екологічній інспекції України у Вінницькій області було відомо задовго до надсилання прокурором відповідного повідомлення від 11.06.2021, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 08.12.2020 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 14.12.2020 (а.с. 14,15)

Як встановлено матеріалами справи, листом від 14.06.2021 Державна екологічна інспекція України у Вінницькій області повідомила Жмеринську окружну прокуратуру про розмір шкоди, заподіяної діями відповідача, яка є невідшкодованою та про те, що у зв`язку з відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору, з позовом до суду про стягнення шкоди інспекція не зверталась.

Тобто, Державна екологічна інспекція України у Вінницькій області підтвердила, що вона не вчиняла та не має наміру вчиняти дій щодо захисту інтересів держави в спірних та подібних до них правовідносинах, а також не заперечує проти представництва прокурором інтересів держави в таких правовідносинах,

Водночас з моменту виявлення факту порушення (незаконної вирубки деревини), Державною екологічною інспекцією України у Вінницькій області заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення збитків, не вживались, що кваліфіковано прокурором як нездійснення належного захисту інтересів держави, та в силу вимог частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» надало прокурору повноваження на звернення до суду з позовом в порядку представництва.

Висновки суду також не відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі N 903/129/18 (провадження N 12-72гс19), де вказано, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи суб`єкта владних повноважень про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору (чи з інших причин), сам факт незвернення до суду цього суб`єкта з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі N 727/14197/18 (провадження N 61-6411св19).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі N п/800/490/15 (провадження N 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

При цьому встановлення судом наявності (появи) в Державної екологічної інспекції коштів для сплати судового збору, чи фактична сплата такого збору і звернення з позовом до суду в жовтні 2021 року не є підставою для залишення без розгляду позовної заяви прокурора, поданої ним в липні 2021 року, так як наявність чи відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави шляхом пред`явлення позову перевіряється судом станом на час його пред`явлення.

В листі від 14.06.2021 Державна екологічна інспекція у Вінницькій області не вказувала на те, що для пред`явлення позову і сплати судового збору цьому органу потрібен додатковий час, а вказувала на неможливість його пред`явлення та надала необхідні для пред`явлення позову прокурором відомості.

Наявність реальної можливості у державного органу пред`явити позов з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, але зволікання з цим впродовж більш як півроку, лише підтверджує наявність у прокурора підстав для такого звернення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення позову прокурора у цій справі без розгляду, неправильно застосував вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня 2020 року у справі N 912/2385/18 (провадження N 12-194гс19).

Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури О. Філімонова задовольнити.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2022 року скасувати.

Справу за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи на стороні позивача -Барської міської ради Вінницької області про стягнення збитків заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.М. Стадник
Судді:Ю.Б. Войтко
І.В.Міхасішин