Номер провадження: 22-ц/813/3076/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши у в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовної заяви:

У серпні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 22 254,32 грн. за кредитним договором № б/н від 12.01.2018 року та судових витрат у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 12.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з анкетою-заявою ОСОБА_1 особисто підписала паспорт споживчого кредиту щодо нарахування процентів (43,2% річних) при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та штрафу.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При цьому, відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї станом на 20.05.2020 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 22 254,32 грн, яка складається з наступного:

- 16 018,18 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6 236,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 16 018,18 грн. та судові витрати у розмірі 1 513,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить суд:

-поновити строк на апеляційне оскарження;

-скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог;

-задовольнити позовні позивача до відповідача про стягнення заборгованості в повному обсязі;

-стягнути на користь позивача з відповідачки судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянт вказує, що при винесенні судового рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини, які мають значення у зв`язку з чим ухвалено необгрунтоване, незаконне рішення суду. Суд розглянув справу поверхнево та упереджено, не спрямував розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, так як разом з анкетою-заявою нею особисто підписані та узгоджені умови надання кредиту, а саме - паспорт споживчого кредиту щодо нарахування процентів в якому визначені:

- базова відсоткова ставка за користування кредитом (43,2%);

- процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86,4%);

- розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів (500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Зазначає, що відповідачка не заперечувала факт отримання кредитних коштів та їх користуванням.

Стверджує, що в даному випадку матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі оговорені умови кредитування: строки, процентна ставка, інше, який був підписаний боржником, а тому просили врахувати постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20, яка зазначає, що підписавши анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України, сторона добровільно погоджується на умови кредитного договору та бере на себе відповідні зобов`язання.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 12.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачці кредитні кошти, які зазначені в цьому договорі.

Із позову вбачається, що відповідачка свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 31.08.2020 року існує заборгованість у розмірі 22254,32 грн., з яких:

- 16018,18 грн. заборгованість за кредитом;

- 6236,14 грн. заборгованість по відсоткам.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Доказів на спростування існування заборгованості чи її наявності в іншому розмірі відповідачка суду не надала.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що витягом із умов та правилами надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача, а тому районний суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, та тому в цій частині позову суд відмовив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками розміром 6 236,14 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому визначені:

-базова відсоткова ставка за користування кредитом (43,2%);

-процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86,4%);

-розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів (500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Ураховуючи викладене, районний суд не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, розмір процентної ставки і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України, добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримувала та використовувала кредитні кошти.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази, умови видачі відповідачці кредиту, не врахував, що зазначені докази відповідачкою не спростовано, що є її, а не суду, процесуальним обов`язком.

Таким чином, у порушення ст. ст. 89, 263-264, 382 ЦПК України районний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 236,14 грн., а тому задовольняє вимоги апеляційної скарги.

Вимоги щодо судових витрат

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в силу ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу і судові витрати.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються в матеріалах справи: за подачу позовної заяви в розмірі 2 102 грн., за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 153 грн.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги присудженню з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 5 255 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО №305299) на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року в частині відмови в стягненні заборгованості за простроченими відсотками та в цій частині прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, , МФО 305299) заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 12.01.2018 року у розмірі 6 236 (шість тисяч двісті тридцять шість) гривень 14 коп.

В решті заочне рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, , МФО 305299) судові витрати у розмірі 5 255 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра