РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/22275/21

Провадження № 22-ц/4815/987/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Вейтас І.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

03.11.2021 року в Рівненський міський суд звернулось АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 47967,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 (далі відповідач) відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2019 року отримав кредитну картку з подальшим встановленням кредитного ліміту, який в подальшому збільшився до 50000.00 гривень. Внаслідок не повернення Банку коштів заборгованість за кредитним договором становить 47967.03 грн. Просить суд стягнути заборгованість та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 19 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.03.2019 року в розмірі 38682 (тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 36 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 1830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн. 61 коп. судового збору.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк вказує, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками, вважають, що воно в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої він погодився, що анкета-заява разом з правилами користування карткою, умовами та правилами надання банківських послуг, основними умовами обслуговування, складають договір про надання банківських послуг.

Вказує, що того ж дня відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена процентна ставка за користування кредитом в межах та поза межами пільгового періоду. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідача є правильним.

З урахуванням наявності заяви та довідки, підписаної позичальником, вважають, що відповідач обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Також зазначає, що відповідач прийняв умови договору, оскільки користувався кредитними коштами, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви та виписці про рух коштів по картковому рахунку, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами.

З наведених підстав просить заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом, тому в іншій частині не переглядається.

Відмовляючи в позові місцевий суд виходив з того, що вимоги про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 9 284,67 грн. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 14 березня 2019 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.12).

На підтвердження погодження умов договору, АТ КБ "Приватбанк" додано до позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, довідку про умови кредитування, витяги з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору від 14 березня 2019 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому станом на 19 жовтня 2021 року має заборгованість, яку визначено у загальному розмірі 47967,03 гривень, з яких: 38682,36 гривень - тіло кредиту; 9284,67 гривень - проценти за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У зазначеній анкеті-заяві ні суми кредитного ліміту, ні відсотків за користування ним, ні умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань не зазначені. Не вказано позивачем і якого тарифного плану кредитна карта отримана ОСОБА_1 , оскільки це має значення для нарахувань, зокрема за відсотками.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 березня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви та посилатись на них, як підставу нарахування відсотків за користування кредитом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.

Слід враховувати, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 р. у справі № 393/126/20 знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Зазначалось, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.08.2022 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: І.В. Вейтас

С.С. Шимків