Провадження № 2/932/1603/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Юрій Миколайович, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

27.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому зазначив третіми особами приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдака Ю.М. та Сьому дніпровську державну нотаріальну контору, про визнання заповіту недійсним, з вимогою про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 року для розгляду даної справи була визначена суддя Женеску Е.В., якою ухвалою від 27.11.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 19.03.2020 року № 113 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2020 року дана справа була передана в провадження судді Литвиненка І.Ю.

Розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 18.08.2020 року № 279 та відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О., якою ухвалою від 25.08.2020 року справу було прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 21.01.2021 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2020 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 09.02.2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням проведення у справі підготовчого засідання.

21.03.2021 року до суду від представника позивача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник вважала позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

02.04.2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшли письмові Заперечення на відзив відповідача, в яких він позовні вимоги підтримав.

02.04.2021 року до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдака Ю.М. надійшли письмові Пояснення на позовну заяву, в яких він підтвердив посвідчення заповіту 02.08.2019 року о 15 годині 50 хвилин від імені ОСОБА_3 , зазначив, що заповіт на прохання ОСОБА_3 було посвідчено у неї вдома за адресою АДРЕСА_1 , проте складався зі слів заповідача ОСОБА_3 у приміщенні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. за адресою м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд. 127. При цьому умови заповіту було з`ясовано з заповідачем ОСОБА_3 у телефонному режимі, заповіт було дійсно складено 02.08.2019 року. По приїзду за адресою заповідача ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , заповіт було узгоджено з заповідачем та роздруковано о 15 годині 35 хвилин, він був прочитаний особисто заповідачем ОСОБА_3 , вона підтвердила, що заповіт дійсно відповідає її волевиявленню та нею власноруч був підписаний цей заповіт у його присутності, при цьому нікого із сторонніх осіб у кімнаті увесь цей час не було. Зазначене в абзаці третьому оспорюваного заповіту, а саме «… за адресою АДРЕСА_2 » є нічим іншим як технічною помилкою, так як остаточний варіант заповіту було роздруковано після узгодження із заповідачем за адресою АДРЕСА_1 , крім того, у посвідчувальному написі нотаріуса на цьому заповіті вказане місце та час посвідчення заповіту, час та місце прочитання та підписання його заповідачем, та дійсно, заповіт було прочитано та підписано заповідачем ОСОБА_3 та посвідчено ним саме 02.08.2019 року о 15 годині 50 хвилин за адресою АДРЕСА_1 . Приватний нотаріус вказує на те, що посилання позивача на те, що ним допущено порушення порядку складання заповіту, зокрема, зазначення місця та часу його складання, не відповідає дійсності, так як заповіт дійсно було складено трохи раніше за адресою його робочого місця, але місце та час посвідчення заповіту, час та місце прочитання та підписання його заповідачем було вказано у тексті заповіту та посвідчувальному написі нотаріуса на цьому заповіті та повністю відповідає дійсним обставинам справи. Також, про місце вчинення цієї нотаріальної дії свідчить запис в реєстрі приватного нотаріуса ДМНО Прийдак Ю.М. Справа № 02-33 Том №2 за 2019 рік, де на сторінці 37 у графі 5 за реєстровим номером 1674 від 02.08.2019 року є відмітка про те, що заповіт посвідчено у зв`язку із хворобою вдома: АДРЕСА_1 , та запис у Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Справа № 01-26, де за № 11 від 02.08.2019 року є запис про виклик нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, а саме заповіту за адресою: АДРЕСА_1 , де в графі №7 (П.І.Б. фізичної особи для якої вчиняється нотаріальна дія) вказано ОСОБА_3 .

Також, нотаріус у поясненнях вказав про те, що перед складанням макету заповіту він мав телефонну розмову із заповідачем, у ході якої він від неї дізнався, що заповідати вона хоче все своє майно своїй доньці ОСОБА_2 . Під час особистого спілкування з заповідачем ОСОБА_3 він встановив її особу за її паспортом громадянина України, впевнився в її дієздатності, чи розуміє вона хто він такий, де вона знаходиться, чи орієнтується за часом, як себе почуває, чи пам`ятає що розмовляла вона з ним по телефону та кому вона та що саме вона хоче заповісти, поцікавився чи є її волевиявлення вільним, чи не чинив будь хто на неї тиску, роз`яснив їй зміст ст. 1241 ЦК України відносно права на обов`язкову частку у спадщині; при цьому йому стало відомо, що його було викликано до неї додому в зв`язку з тим, що через проблеми зі здоров`ям у зв`язку із віковими змінами вона не в змозі знаходитись на вулиці за такої високої температури повітря. Усвідомивши, що ОСОБА_3 є дієздатною фізичною особою та повністю усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, він роздрукував заповіт на нотаріальному бланку та передав особисто ОСОБА_3 , при цьому в кімнаті крім нього та заповідача нікого не було.

22.04.2021 року до суду від представника відповідача надійшли письмові Заперечення на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року за клопотанням сторін витребувані необхідні для розгляду справи докази.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року за клопотанням представника відповідача визначено про розгляд даної цивільної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon.

05.08.2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла Заява про зміну предмета позову та позовна заява, викладена в новій редакції, в якій ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до ОСОБА_2 , просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 02.08.2019 року, посвічений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Прийдак Ю.М., зареєстрований за № 1674, на користь ОСОБА_2 . В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_3 у віці 80 років, про що 05.08.2019 року складено відповідний актовий запис № 1351 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія НОМЕР_1 . Після смерті матері він з метою оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця за законом звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину на своє ім`я. У нотаріальній конторі йому стало відомо, що його мати залишила заповіт, яким позбавила його права спадкування за законом, призначивши іншого спадкоємця на все належне їй майно, а саме його сестру ОСОБА_2 . Заповіт було складено 02.08.2019 року, померла спадкодавець 04.09.2019 року.

Позивач зазначає, що заповіт було складено за обставин, які викликають підозру у нього у дійсному волевиявленні спадкодавиці його матері і сумніви полягають в наступному. Все життя він спочатку проживав разом з матір`ю, а потім в квартирі дружини, яка розташована на одній вулиці з квартирою його матері, таким чином, між ним та його матір`ю весь час підтримувався дуже близький родинний зв`язок, він майже кожен день її відвідував, за кожним першим проханням матері приходив на поміч, робив всю чоловічу роботу в квартирі та капітальний ремонт, слідкував за її здоров`ям, допомагав продуктами, під час погіршення здоров`я брав участь в оформленні на стаціонарне лікування, доглядав матір під час її неодноразових знаходжень в лікарні з інфарктами, а також під час реабілітації після лікування, також здійснював інші дії по догляду за матір`ю, так як вона була вже людиною похилого віку. В той час, як відповідач ОСОБА_2 близько 37 років проживає в м. Київ, за всі ці роки вона вкрай рідко приїжджала до м. Дніпра провідувати матір, не цікавилась її здоров`ям, ніколи не брала участь у матеріальній допомозі. В 1999, 2000 і в 2016 роках у його матері сталися інфаркти, однак жодного разу відповідач не приїзджала провідати та допомогти за хворою матір`ю, всім займався він та його дружина. Сестра ж приїжджала в основному раз на кілька років, влітку, коли в матері не було серйозних проблем зі здоров`ям та відпочивала.

Позивач у позові вказує про те, що влітку 2019 року його сестра ОСОБА_2 приїхала до м. Дніпра разом з донькою та чоловіком, які через тиждень поїхали, а ОСОБА_2 залишилась гостювати у матері ОСОБА_3 06.07.2019 року у ОСОБА_3 почались ознаки, схожі на інфаркт, у зв`язку з чим була викликана швидка медична допомога, і вона поступила на стаціонарне лікування до лікарні швидкої медичної допомоги зі скаргами на інтенсивний ангінозний біль (кисневе голодування серцевого м`язу або його ділянки, найчастіше через перекриття коронарної судини атеросклеротичною бляшкою). При цьому, з 1999 року вона страждала на гіпертоничну хворобу та ішемічну хворобу серця. Під час лікування ОСОБА_3 було встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця інфаркт міокарда, кардіосклероз п/інфарктний, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., серцева недостатність 2АБ ІІІ функціональний клас по NYHA. 23.07.2019 року ОСОБА_3 була виписана із стаціонару на домашнє лікування. Хоча матір почувалася дуже слабою, він мав намір покласти її на стаціонарне лікування до іншої лікарні, однак йому всюди відмовляли і казали, що найкраще може сприяти домашня обстановка. В останній час, під час лікування, а також після того, як його матір виписали, він під час догляду та спілкування з нею помічав як вона постійно знаходилась в дуже пригніченому стані, їй весь час було дуже зле, вона плуталась в розмові, повторювала по декілька разів одні і ті ж фрази, наприклад, просила купити свіжого хліба, хоча півгодини тому сусідка принесла їй свіжу хлібину, або він телефонував матері в обід, а потів ввечері того ж дня вона вже не пам`ятала обіднього дзвінка, такі випадки відбувалися щодня і з кожним днем мати ставала все слабкішою. Він розумів, що їй залишаються лічені дні, останні дні свого життя його матір вже майже нічого не розуміла, вона майже весь час спала, коли просиналась, до дивилась розсіяним поглядом в пустоту, скаржилась весь час на біль в грудях та задиху, тому їй важко було зосередитись на чомусь. Він, провідуючи її, намагався розважити її розмовами про родичів, однак матір нічого не цікавило, в кращому разі, вона кивала головою і відповідала невпопад «да». Таким чином, на час складання заповіту 02.08.2019 року його мати ОСОБА_3 знаходилась в край тяжкому стані здоров`я, тому під час укладення заповіту (за два дня до смерті) вочевидь не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати і в першу чергу тому, що відчувала весь час фізичні страждання від болей в грудях та задухи, крім того, його мати протягом тривалого часу вживала сильнодіючі препарати, які могли вплинути на її стан при укладенні цього заповіту. І саме в такий важкий період для матері відповідач замість того, щоб доглядати матір, як виявилось, займалась пошуками нотаріуса, який погодиться виїхати на квартиру до вмираючої людини щоб скласти заповіт на її користь.

Також, позивач у позові зазначає, що приватним нотаріусом Прийдак Ю.М., який складав оскаржуваний заповіт, допущено порушення порядку складання заповіту, зокрема, це стосується зазначення місця та часу його складання, оскільки він в заповіті, складеному та посвідченому 02.08.2019 року, зареєстрованому за № 1674, спочатку в абзаці 3 вказує місце складання заповіту свою нотаріальну контору і час 15:35: «На моє прохання цей заповіт складено з моїх слів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 , за допомогою комп`ютерної техніки. Заповіт прочитано вголос особисто мною, заповідачем ОСОБА_3 відповідає моїм дійсним намірам, підписано мною власноручно в присутності приватного нотаріуса в приміщенні приватного нотаріуса Прийдак Ю.М. (м. Дніпро, пр. Б.Хмельницького, буд. 127) об 15 годині 35 хвилин.». А в абзаці 8 нотаріус вже зазначає інше місце і час складення заповіту: «У зв`язку із хворобою та слабкою вадою, заповіт складено та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 . Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_4 , приватним нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у моїй присутності о 15 годині 50 хвилин». Позивач зазначає, що до гарантій нотаріальної форми заповіту належать: гарантії закріплення справжньої волі заповідача і таємниця заповіту до смерті заповідача, усунення можливості стороннього впливу на заповідача. Всі вказані складники були порушені під час складання заповіту. Донька, заінтересована в тому, що б на неї було оформлене все майно, що належить матері, явно впливала на процес та волевиявлення вмираючої людини, що знаходилась у стані між четвертим та п`ятим інфарктом у віці 80 років під впливом медичних препаратів у передсмертному стані. Крім того, нотаріус повинен звертати особливу увагу, якщо до нього звертається родич старої, немічної людини, поведінка якої є незвичною. І якщо в нотаріуса є підстави вважати, що хтось з учасників угоди не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, а відомостей про визнання особи недієздатною у нотаріуса немає, то він відкладає вчинення нотаріальної дії на строк у межах місяця і з`ясовує, чи є рішення суду про визнання такої особи недієздатною. Він вважає, що нотаріусом грубо були порушені вказані приписи, не пересвідчившись в дієздатності, та не перевіривши обставини, що супроводжували складання заповіту, нотаріус склав заповіт незрозуміло в якому місті і незрозуміло в який час. ОСОБА_3 мала вік 80 років та в силу одразу кількох хвороб, які ще не минули та знову настали на момент складення заповіту, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та діяла під впливом відповідача, яка особисто обирала нотаріуса, супроводжувала його до квартири матері та була присутня при складенні та посвідченні заповіту, а тому волевиявлення спадкодавиці ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном не відповідало її дійсній волі.

Як вказує у позові позивач, після того, як відповідач досягла своєї мети та отримала заповіт, на наступний день 03.08.2019 року вона викликала карету швидкої допомоги так як матері ставало все гірше. При цьому, телефон матері сестра вимкнула в цей день, він кілька разів намагався зателефонувати, однак не було зв`язку. Так як в квартирі матері часто бував відсутній зв`язок через залізобетонні стіни, сподіваючись на те, що коли сестра не телефонує, то все значить добре, він не став впадати в паніку. В ніч з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_3 померла, лише вранці відповідач його повідомила про те, що матір було госпіталізовано і що вона померла, таким чином він був позбавлений можливості попрощатись з матір`ю. Відповідач з сім`єю відносно нього на даний момент ведуть себе агресивно, вони фактично захопили квартиру, не впускають його до квартири, не віддають речі та документи. Йому про наявність вказаного заповіту не було відомо, за життя мати в розмовах весь час вказувала, що все майно дістанеться дітям порівну, для чого вона склала заповіт в 2009 році, яким половину квартири, що належала їй, вона заповіла відповідачці, а інша половина квартири належить йому на праві власності, а земельний пай, який вона отримала у спадок від своєї матері, вона заповіла йому та відповідачці порівну.

16.08.2021 року від представника відповідача адвоката Наумової О.О. до суду надійшли письмові заперечення.

17.08.2021 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалами суду від 17.08.2021 року за клопотаннями учасників справи витребувані необхідні для розгляду справи докази.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

12.01.2021 року суду від представник відповідача адвоката Наумової О.О. надійшли письмові пояснення у справі.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги, з урахуванням уточнення, підтримали та просили задовольнити, посилалися на те, що на час складання заповіту 02.08.2019 року мати позивача ОСОБА_3 знаходилась в край тяжкому стані здоров`я, та тому вочевидь не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати і в першу чергу тому, що відчувала весь час фізичні страждання від болю в грудях та задухи, крім того, його мати протягом тривалого часу вживала сильнодіючі препарати, які могли вплинути на її стан при укладенні цього заповіту, їй важко було зосередитись на чомусь, останні дні свого життя вона майже нічого не розуміла, майже весь час спала, коли просиналась, то була розсіяна, односкладно відповідала на питання. Крім того, зазначили, що приватним нотаріусом Прийдак Ю.М., який посвідчив оскаржуваний заповіт, допущено порушення порядку його складання заповіту, зокрема, це стосується зазначення місця та часу його складання, та того, що нотаріус при його посвідчені не звернув увагу на вкрай незадовільний стан здоров`я заповідача, не пересвідчився в її дієздатності та не перевірив обставини, що супроводжували складання заповіту, нотаріус склав заповіт незрозуміло в якому місті і незрозуміло в який час.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, вважали їх не обгрунтованими, посилаючись на доводи, викладені у Відзиві та заперечення на позовну заяву. Зазначили, що позивач у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса, тому його не можна вважати спадкоємцем ОСОБА_3 за законом, чиї права можуть бути порушені заповітом від 02.08.2019 року; позивачем не доведено, що під час складання заповіту ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, та не довів того, що її волевиявлення не було вільним на його складання, клопотання про призначення проведення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 позивачем не заявлялось, ОСОБА_3 недієздатною за рішенням суду за життя не визнавалась. Також вважали, що позивач не довів, що при посвідченні заповіту була порушена нотаріальна таємниця його посвідчення та було порушено форму та порядок його посвідчення.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в наданому суду поясненні вважав позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи - Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в наданому суду листі просив розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши позивача з представником, представника відповідача, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, згідно до ч.4 цієї статті, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05.08.2019 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

За життя ОСОБА_3 проживала в квартирі АДРЕСА_3 . Вказаною квартирою ОСОБА_3 володіла разом із ОСОБА_1 на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1998 року, виданого ВАТ «Дніпрошина» згідно з розпорядженням за № 4920, зареєстрованим в КП «ДМБТІ» ДОР та записаним в реєстрову книгу № 304п за реєстровим № 64-130.

ОСОБА_5 разом з сім`єю проживає в м. Дніпро, а ОСОБА_2 з сім`єю тривалий час мешкає в м. Київ.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 склала чотири заповіти, які були посвідчено нотаріально, а саме: 16.11.1995 року, 05.11.2008 року, 25.11.2009 року та 02.08.2019 року.

Так, зокрема, у заповіті від 05.11.2008 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному.

Заповітом від 25.11.2009 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті належну їй частину квартири АДРЕСА_4 заповіла ОСОБА_2 ; а належну їй земельну ділянку, що розташована на території Червоноволодимирівської сільської ради, заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах кожному.

02.08.2019 року ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її заповіт посвідчений 02.08.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прийдаком Ю.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1674, і законність даного заповіту оспорюється позивачем у даній справі.

Як вбачається з копії спадкової справи №449/2019 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої на ухвалу суду з Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, 10.09.2019 року до вказаної нотаріальної контори ОСОБА_2 звернулася з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим 02.08.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. Також, копія спадкової справи містить копію заяви ОСОБА_1 від 22.10.2019 року, з якою він звернувся до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 мала вік 80 років, з 1999 року вона страждала на гіпертоничну хворобу та ішемічну хворобу серця, під час лікування ОСОБА_3 було встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця інфаркт міокарда, кардіосклероз п/інфарктний, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., серцева недостатність 2АБ ІІІ функціональний клас по NYHA. Тому в силу одразу кількох хвороб, які ще не минули та знову настали на момент складення заповіту, ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та діяла під впливом відповідача ОСОБА_2 , яка особисто обирала нотаріуса, супроводжувала його до квартири матері та була присутня при складенні та посвідченні заповіту, а тому волевиявлення спадкодавця ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном на час складання заповіту не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, його мати ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, діяла під впливом відповідача, яка особисто обирала нотаріуса, супроводжувала його до квартири матері та була присутня при складенні та посвідченні заповіту. В останній час, під час лікування, а також після того, як його матір виписали з лікарні, він під час догляду та спілкування з нею помічав як вона постійно знаходилась в дуже пригніченому стані, їй весь час було дуже зле, вона плуталась в розмові, повторювала по декілька разів одні і ті ж фрази, останні дні свого життя його матір вже майже нічого не розуміла, вона майже весь час спала, коли просиналась, до дивилась розсіяним поглядом в пустоту, скаржилась весь час на біль в грудях та задуху, тому їй важко було зосередитись на чомусь, на час складання заповіту 02.08.2019 року його мати ОСОБА_3 знаходилась в край тяжкому стані здоров`я, тому під час укладення заповіту, посвідченому за два дня до смерті, вочевидь не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати. Крім того, його мати протягом тривалого часу вживала сильнодіючі препарати, які могли вплинути на її стан та її волевиявлення при укладенні цього заповіту. За життя між ним та його матір`ю весь час підтримувався дуже близький родинний зв`язок, він майже кожен день її відвідував, за кожним першим проханням матері приходив на поміч, робив всю чоловічу роботу в квартирі та капітальний ремонт, слідкував за її здоров`ям, допомагав продуктами, під час погіршення здоров`я брав участь в оформленні на стаціонарне лікування, доглядав матір під час її неодноразових знаходжень в лікарні з інфарктами, а також під час реабілітації після лікування, також здійснював інші дії по догляду за матір`ю, так як вона була вже людиною похилого віку, тому він вважає, що мати не могла за власною волею скласти заповіт, яким він по суті позбавлений спадщини.

На підтвердження свої доводів позивачем суду надано: Виписку з історії хвороби від 23.03.1999 року, відповідно до якої ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні швидкої допомоги в м. Дніпро в період з 01 березня по 23 березня 1999 року з діагнозом «ІБС:гострий трансмуральний інфаркт міокарда»; Виписний епікриз про перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні міської лікарні № 20 в період з 23.03.1999 по 07.04.1999 року з діагнозом: «ІБС:трансмуральний інфаркт міокарда заднє-піафрагм.обл. з переходом на бок.ст./І.03.99/ п.1ст.»; Виписку з історії хвороби № 10123 від 15.11.2000 року, відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 27 жовтня по 15 листопада 2000 року перебувала на стаціонарному лікуванні у 2-му інфарктному відділенні лікарні швидкої допомоги м. Дніпропетровська із діагнозом: «ІБС: повторний інфаркт міокарда, постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст.»; Виписку з історії хвороби № 717, відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 31.07.2013 по 12.08.2013 року перебувала на лікуванні в кардіологічному відділенні міської лікарні №15; Виписку з історії хвороби № 8349/1587, відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 06.09.2015 по 15.09.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «ДМКЛ №16» ДОР» з клінічним діагнозом: «ІБС, постінфарктний кардіосклероз, арітмія,, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.3, ССР4, хронічний піелонефрит в стадії загострення, кісти обох нирок, вторинна анемія легкого ступеню»; Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 18629 від 14.11.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 01.11.2016 по 14.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 1-м кардіологічному відділенні для хворих інфарктом міокарда КЗ «ДКОШМД» ДОР» з діагнозом «ІБС: Q-інфаркт міокарда діафрагм.області лівого шлуночка /31.Х.16г/ ПИК /1999, 2000 гг/.КАГ.УКВ./01.ХІ.16г./. Гіперитонічна хвороба ІІІ стадії 2 ступеню»; Копію заключення консультації гематолога ОСОБА_3 від 23.02.2001 року; копію Ехокардіографії ОСОБА_3 від 10.10.2017 року; копії Ехокардіографічного дослідження ОСОБА_3 від 01.08.2013 року, 18.04.2018 року, проведеного ТОВ «Медичний центр лікаря Король»; Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 11724 від 23.07.2019 року про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у 2-му кардіологічному відділенні для хворих на інфаркт міокарду КЗ «ДКОШМД» ДОР» з діагнозом, зокрема інфаркт міокарда, кардіосклероз; копію довідки № 537 від 20.11.2019 року, виданої КЗ «Дніпровсьтке КОШМД» ДМР, відповідно до якої ОСОБА_3 , 1938 року народження, знаходилась на стаціонарному лікуванні в даному закладі з 03.08.2019 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , де померла, з діагнозом: «ІХС. Повтор.інфаркт міокарда. ГХ ІІІ ст. Гостра сердечно-судинна недостатність».

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення в якості свідка, аналогічні викладеним в його позові та наданим ним в судовому засіданні як позивачем. На підтвердження доводів позивача в судовому засіданні також надали свідчення свідки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_3 , з якою у неї були добрі стосунки, вони часто розмовляли по телефону, разом проводили свята. За життя ОСОБА_3 їй неодноразово говорила, що хоче залишити своє майно у спадок порівну між її дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 весь час турбувався про матір ОСОБА_3 , купував їй все необхідне продукти, ліки, робив ремонтні роботи в квартирі, де вона проживала, він організовував її лікування, для нього турбота про матір була на першому місці, між ними були дуже добрі відносини, вони любили один одного. Донька ОСОБА_3 ОСОБА_2 після перенесених матір`ю інфарктів не приїздила до неї, не доглядала за нею, їй відомо, що в 2018 році ОСОБА_2 не приїхала до матері на її прохання. В останнє вона (свідок) бачилась з ОСОБА_3 навесні 2019 року, коли приїхала до неї, де заспокоювала її, оскільки вона погано себе почувала. Вона телефонувала ОСОБА_3 в червні 2019 року, коли остання перебувала на лікуванні в лікарні, і після її виходу з лікарні вона їй часто телефонувала, турбувалась про її здоров`я, на яке ОСОБА_3 скаржилась. За декілька днів до складання заповіту ОСОБА_3 по телефону їй казала, що дуже погано себе почуває, їй важко пересуватися по квартирі, її мова була як у дуже хворої людини, і їй (свідку) здається, що новий заповіт вона написала під тиском доньки ОСОБА_3 з сім`єю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 і вважає, що його мати ОСОБА_3 не могла по своїй волі позбавити його спадкового майна, оскільки у неї з сином були більш близькі відносини, ніж з донькою ОСОБА_2 , яка, будучи чимось невдоволеною, могла влаштовувати матері бойкоти та тривалий час не дзвонити їй, забороняла їм до матері приходити, про що вона знає зі слів ОСОБА_3 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були різні відносини, вони то сварилися то мирилися. Коли у матері був перший інфаркт, то ОСОБА_2 до неї не приїхала, не приїхала вона до матері на її прохання і після другого інфаркту, який стався в 2016 році. ОСОБА_2 приїздила до матері рідко, перед 2019 роком приїздила до неї в 2016 році. В 2017 році у ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я, доглядав за матір`ю ОСОБА_1 , а вона (свідок) йому допомагала, він організовував матері консультації у лікарів та її лікування, купляв їй продукти, ліки, возив їжу в лікарню, яку вона готувала. Вона (свідок) приїздила до ОСОБА_3 раз на два тижні для надання необхідної допомоги, в останнє вона бачила ОСОБА_3 в травні 2019 року, спілкувалася з нею по телефону, в тому числі коли вона лікувалась у лікарні. ОСОБА_3 за життя казала, що після її смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 помиряться, оскільки їм буде нічого ділити, так як є заповіт, яким вона розділить між ними навпіл спадок. Під впливом доньки в 2009 році ОСОБА_3 склала новий заповіт, а в 2019 році сім`я доньки скористалась її хворобливим станом для того, щоб вона зробила інший заповіт, яким заповіла все своє майно доньці. Під час спілкування в травні 2019 року по телефону у ОСОБА_3 був слабкий голос як у старої хворої людини. Після смерті ховали ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, та згодом ОСОБА_2 йому повідомила про те, що вона є єдиною спадкоємицею майна їх матері, а потім вона обмежила його доступ в квартиру, де жила мати, так він дізнався про існування заповіту від 02.08.2019 року.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_3 , з якою у неї були дружні відносини, вони за її життя часто зустрічались, в тому числі на сімейних святах, спілкувалися по телефону. Від ОСОБА_3 їй відомо про складений нею в 2009 році заповіт, яким вона все своє майно заповідала порівну своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після того, як в 1999 році у ОСОБА_3 був перший інфаркт, всі родичі разом їй допомагали, відвідували в лікарні, а її донька ОСОБА_2 до неї не приїздила під час її неодноразового перебування на лікуванні у лікарнях. Доглядав за ОСОБА_3 її син ОСОБА_1 , який купував необхідні ліки, продукти, возив до лікарів та організовував проходження нею медичних досліджень, оскільки вона часто хворіла. ОСОБА_3 їй казала, що у її доньки не має можливості приїздити для догляду за нею, в останній час ОСОБА_3 просила її не телефонувати їй коли до неї приїздила донька ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 періодично сварилися, бувало, що ОСОБА_2 забороняла матері спілкуватися з родичами. В липні 2019 року вона (свідок) провідувала ОСОБА_3 в лікарні, вона була дуже слабкою, набряклою, дуже погано себе почувала, ледве розмовляла, пізнавала її.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 року у справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно ч.1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до п.2 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент складання заповіту, а саме 02.08.2019 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом (тимчасовим психічним розладом чи за загальним станом здоров`я, внутрішнім станом) не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та не надав доказів того, що вона була у абсолютно неспроможному в момент вчинення даного правочину стані розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також не надав доказів того, що ОСОБА_3 склала вказаний заповіт проти своєї справжньої волі, тобто, що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Надані суду позивачем копії виписок з історії хвороб, медичної документації підтверджують те, що ОСОБА_3 хворіла на серцево-судинну хворобу, переносила інфаркти, періодично знаходилась на стаціонарному лікуванні у лікарнях, проходила медичні дослідження, проте доказів того, що ОСОБА_3 за життя мала захворювання, в тому числі психічні, які б унеможливлювали складання нею заповіту та впливали на її волевиявлення при цьому, ці документи не містять. Не містять такої доказової інформації і письмові відповіді з медичних установ, де лікувалася за життя ОСОБА_3 в зв`язку наявністю у неї серцево-судинних захворювань, надані суду на ухвалу від 01.06.2021 року.

Доказів того, що за життя ОСОБА_3 ,в тому числі на день складання заповіту 02.08.2019 року, перебувала на обліку у лікаря з приводу психічного захворювання не надано, як позивачем не надано доказів того, що у встановленому законом порядку вона була визнана недієздатною. Не надано позивачем суду належних доказів і того, що у момент складання та нотаріального посвідчення заповіту 02.08.2019 року ОСОБА_3 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При цьому клопотання про призначення проведення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 для визначення її психічного стану та можливості усвідомлення значення своїх дій саме в момент складання та посвідчення оспорюваного заповіту, а саме 02.08.2019 року, позивачем в ході розгляду справи не заявлялось, не зважаючи на роз`яснення судом права на заявлення такого клопотання, чим позивач розпорядився своїми правами на власний розсуд.

Зміст пояснень свідків з боку позивача, наданих в судовому засіданні, не містить інформації про те, що ОСОБА_3 в момент складання та посвідчення заповіту 02.08.2019 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а також мала будь-які психічні вади здоров`я, що позначилися на її поведінку та волевиявлення. Посилання позивача на те, що ОСОБА_10 на час складання та посвідчення спірного заповіту 02.08.2019 року знаходилась під впливом сильнодіючих ліків, які вона вживала в зв`язку з хворобою, що могло позначитися на її стані та можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) спроможність керувати ними, а також на її волевиявлення, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин першої, другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Також, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що приватним нотаріусом Прийдак Ю.М., який складав оскаржуваний заповіт, допущено порушення порядку складання та посвідчення заповіту, зокрема, це стосується зазначення місця та часу його складання, оскільки він в оспорюваному заповіті від 02.08.2019 року, зареєстрованому за № 1674, спочатку в абзаці 3 вказує місцем складання заповіту свою нотаріальну контору і час 15:35, зазначаючи: «На моє прохання цей заповіт складено з моїх слів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Прийдак Ю.М., за допомогою комп`ютерної техніки. Заповіт прочитано вголос особисто мною, заповідачем ОСОБА_3 відповідає моїм дійсним намірам, підписано мною власноручно в присутності приватного нотаріуса в приміщенні приватного нотаріуса Прийдак Ю.М. (м. Дніпро, пр. Б.Хмельницького, буд. 127) об 15 годині 35 хвилин.». А в абзаці 8 нотаріус вже зазначає інше місце і час складення заповіту: «У зв`язку із хворобою та слабкою вадою, заповіт складено та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 . Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_4 , приватним нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у моїй присутності о 15 годині 50 хвилин».

Позивач зазначає, що до гарантій нотаріальної форми заповіту належать: гарантії закріплення справжньої волі заповідача і таємниця заповіту до смерті заповідача, усунення можливості стороннього впливу на заповідача. Всі вказані складники були порушені під час складання заповіту, оскільки відповідачка, заінтересована в тому, що б на неї було оформлене все майно, що належить матері, явно впливала на процес та волевиявлення їх матері у віці 80 років під впливом медичних препаратів у передсмертному стані. Крім того, нотаріус повинен звертати особливу увагу, якщо до нього звертається родич старої, немічної людини, поведінка якої є незвичною і якщо в нотаріуса є підстави вважати, що хтось з учасників угоди не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, а відомостей про визнання особи недієздатною у нотаріуса немає, то він відкладає вчинення нотаріальної дії на строк у межах місяця і з`ясовує, чи є рішення суду про визнання такої особи недієздатною. Проте, за твердженням позивача, нотаріусом грубо були порушені вказані приписи, не пересвідчившись в дієздатності спадкодавця, та не перевіривши обставини, що супроводжували складання заповіту, нотаріус склав заповіт незрозуміло в якому місті і незрозуміло в який час.

В наданому суду письмовому поясненні приватний нотаріус Прийдак Ю.М. пояснив, що 02.08.2019 року заповіт на прохання ОСОБА_3 ним було посвідчено у неї вдома за адресою АДРЕСА_1 , проте він складався зі слів заповідача ОСОБА_3 у приміщенні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. за адресою м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд. 127. При цьому умови заповіту було з`ясовано з заповідачем ОСОБА_3 у телефонному режимі, заповіт було дійсно складено 02.08.2019 року. По приїзду за адресою заповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 , заповіт було узгоджено з заповідачем та роздруковано о 15 годині 35 хвилин, він був прочитаний особисто заповідачем ОСОБА_3 , вона підтвердила, що заповіт дійсно відповідає її волевиявленню та нею власноруч він був підписаний у його присутності, при цьому нікого із сторонніх осіб у кімнаті увесь цей час не було. Зазначене в абзаці третьому оспорюваного заповіту, а саме «… за адресою АДРЕСА_2 » є нічим іншим як технічною помилкою, так як остаточний варіант заповіту було роздруковано після узгодження із заповідачем за адресою АДРЕСА_1 , крім того, у посвідчувальному написі нотаріуса на цьому заповіті вказане місце та час посвідчення заповіту, час та місце прочитання та підписання його заповідачем, та дійсно, заповіт було прочитано та підписано заповідачем ОСОБА_3 та посвідчено ним саме 02.08.2019 року о 15 годині 50 хвилин за адресою АДРЕСА_1 . Приватний нотаріус вказує на те, що посилання позивача на те, що ним допущено порушення порядку складання заповіту, зокрема, зазначення місця та часу його складання, не відповідає дійсності, так як заповіт дійсно було складено трохи раніше за адресою його робочого місця, але місце та час посвідчення заповіту, час та місце прочитання та підписання його заповідачем було вказано у тексті заповіту та посвідчувальному написі нотаріуса на цьому заповіті, що повністю відповідає дійсним обставинам справи. Також, про місце вчинення цієї нотаріальної дії свідчить запис в реєстрі приватного нотаріуса ДМНО Прийдак Ю.М. Справа № 02-33 Том №2 за 2019 рік, де на сторінці 37 у графі 5 за реєстровим номером 1674 від 02.08.2019 року є відмітка про те, що заповіт посвідчено у зв`язку із хворобою вдома: АДРЕСА_1 , та запис у Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Справа № 01-26, де за № 11 від 02.08.2019 року є запис про виклик нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, а саме заповіту за адресою: АДРЕСА_1 , де в графі №7 (П.І.Б. фізичної особи для якої вчиняється нотаріальна дія) вказано ОСОБА_3 , що підтверджується наданими суду ксерокопіями вказаних журналів.

Також, як зазначив нотаріус у поясненнях, перед складанням макету заповіту він мав телефонну розмову із заповідачем, у ході якої він неї дізнався, що заповідати вона хоче все своє майно своїй доньці ОСОБА_2 . Під час особистого спілкування з заповідачем ОСОБА_3 він встановив її особу за її паспортом громадянина України, впевнився в її дієздатності, чи розуміє вона хто він такий, де вона знаходиться, чи орієнтується за часом, як себе почуває, чи пам`ятає чи розмовляла вона з ним по телефону та кому вона та що саме вона хоче заповісти, поцікавився чи є її волевиявлення вільним, чи не чинив будь хто на неї тиску, роз`яснив їй зміст ст. 1241 ЦК України відносно права на обов`язкову частку у спадщині; при цьому йому стало відомо, що його було викликано до неї додому в зв`язку з тим, що через проблеми зі здоров`ям у зв`язку із віковими змінами вона не в змозі знаходитись на вулиці за такої високої температури повітря. Усвідомивши, що ОСОБА_3 є дієздатною фізичною особою та повністю усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, він роздрукував заповіт на нотаріальному бланку та передав особисто ОСОБА_3 ,яка його підписала, при цьому в кімнаті крім нього та заповідача нікого не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є чоловіком відповідача ОСОБА_2 , пояснив, що 02.08.2019 року при посвідченні приватним нотаріусом заповіту ніхто в кімнату в квартирі за вказаною адресою, де були ОСОБА_3 з нотаріусом, не заходив, на час складання заповіту ОСОБА_3 була психічно здоровою та розуміла значення своїх дій.

На спростування пояснень приватного нотаріуса Прийдака Ю.М. щодо підстав для посвідчення заповіту за місцем проживання ОСОБА_3 позивачем надано суду скріншот з сайту Гісметіо:https: //www.gismeteo.ru/diary/5077/2019/8, з якого вбачається, що максимальна температура повітря 02.08.2019 року вдень склала 20 градусів тепла, а хмарність в цей день зазначено похмуро, що за твердженням позивача вказує на невідповідність дійсності обставинам, викладеним приватним нотаріусом Прийдаком Ю.М.

Разом з цим, судом встановлено, що спірний заповіт записаний та викладений нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. Як зазначено в тексті заповіту від 02.08.2019 року, зміст ст.ст. 1234, 1241, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_3 роз`яснено нотаріусом; та прямою мовою, за допомогою комп`ютерної техніки, зазначено, що: «На моє прохання цей заповіт складено з моїх слів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., за допомогою комп`ютерної техніки. Заповіт прочитано вголос особисто мною, заповідачем ОСОБА_3 , відповідає моїм дійсним намірам, підписано мною власноручно в присутності приватного нотаріуса, в приміщенні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., (м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд.127) об 15 годині 35 хвилин. Заповіт складено та підписано в двох примірниках, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., а другий видається мені, заповідачу.».

Також, вказаний заповіт містить рукописний запис (мовою оригіналу): «Заповид прочитано особысто мною заповидочем ОСОБА_3 » та у рядку «Підпис» міститься рукописний текст: « ОСОБА_3 » та підпис заповідача.

Як зазначено в заповіті, у зв`язку із хворобою та слабкою вадою, заповіт складено та посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Цей заповіт посвідчено ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, заповіт записаний приватним нотаріусом зі слів ОСОБА_3 . В заповіті зазначено, що цей заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 15 годині 50 хвилин, особу її встановлено, дієздатність перевірено.

Суд вважає, що при посвідченні вказаного заповіту від 02.08.2019 року за вищевказаних обставин були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою, підписаний власноруч заповідачем ОСОБА_3 , що не оспорювалося позивачем.

Крім того, суд бере до уваги зміст Постанови Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 525/607/17, провадження № 61-1339св17, відповідно до якої відсутність у заповіті певних реквізітів, передбачених Порядком ведення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування може розцінюватись як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізітів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його виявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчувала.

Суд вважає, що доводи, вказані позивачем у позові щодо порушення приватним нотаріусом порядку посвідчення оспорюваного ним заповіту не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не можуть бути істотною умовою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки не спростовують наявність під час підписання та посвідчення цього заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_3 на розпорядження своїм майном саме у вказаний в заповіті спосіб.

Таким чином, вирішуючи дану справу по суті та, зважаючи на встановлені при розгляді справи обставини, на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи і оцінці доказів як кожного окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, для встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент складання заповіту, а саме 02.08.2019 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними або вона вчинила цей правочин проти своєї справжньої волі, тобто, що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Крім того, суд вважає, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою. З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і що заповіт було вчинено проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї будь-якого фізичного чи психічного тиску з боку відповідача та приватного нотаріуса.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року у справі № 342/139/16-ц, провадження № 61-21701св18.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи із змісту ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним витрати по справі віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 213, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Юрій Миколайович, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева