Номер провадження: 22-ц/813/5512/22
Справа № 523/4792/21
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

Головуючого судді Гірняк Л.А.

суддів Сегеди С.Н., Цюри О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

19.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, який за підсудністю був передано до Київського районного суду м. Одеси, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) суму у розмірі 98 969,54 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, у розмірі 3000 грн., франшизу у розмірі 2600 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1145,70 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.11.2020 о 08:25 год., в м. Одеса, по вул. Львівська, біля будинку №7, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «MITSUBISHI CARIZMA», державний номер НОМЕР_1 , виїжджав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «SKODA OCTAVIA А5», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по вул. Львівській на зелений сигнал світлофору.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «SKODA OCTAVIA А5», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , отримав значні механічні пошкодження.

10.12.2020 відповідача було визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2020 по справі № 947/35501/20, яка набрала законної сили 22.12.2020.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «SKODA OCTAVIA А5» була завдана шкода, розмір якої згідно з висновком судового експерта ФОП ОСОБА_3 становить 127382, 66 грн. Також зазначеним висновком судового експерта визначено вартість відновлювального ремонту у сумі 221151,13 гривень. Витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження склали 3000 гривень, що підтверджується квитанцією від 26.11.2020.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, завдану третім особам під час ДП, була застрахована ТДВ «СК «Гардіан», що підтверджується полісом АР/0398855.

05.02.2021 ТДВ «СК «Гардіан» здійснило страхову виплату за шкоду, спричинену в результаті ДТП, у розмірі 122 181,59 гривень.

Отже, позивач зазначає, що різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та встановленою вартістю відновлювального ремонту становить 98 969,54 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Також на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягненню з відповідача підлягає франшиза у розмірі 2600 гривень.

19.02.2021 позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про відшкодування шкоди в сумі 104569,54 гривень, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.11.2020, але ця вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

В судовому засіданні 08.09.2021 позивач уточнив позовні вимоги та додатково зазначив, що через технічну помилку, не вказав у позові вимогу про відшкодування моральної шкоди, хоча у тексті позову обґрунтував підстави для її стягнення з відповідача на свою користь, зазначивши, що через ДТП, яка сталась з вини відповідача, він переніс душевні хвилювання, що пов`язано з пошкодженням улюбленого автомобіля, який він придбав новим. Також через пошкодження транспортного засобу він позбавлений можливості відвідувати своїх батьків, які мешкають у Саратському районі Одеської області, у зв`язку з чим він повинен витрачати додатковий час і нести матеріальні витрати для здійснення таких поїздок.

Відповідач ОСОБА_2 правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування суми франшизи, встановленої полісом №АР/0398855 від 23.07.2020, в сумі 2600 грн., а також судовий збір у сумі 26 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд встановив, що 10.11.2020 о 08:25 год., в м. Одеса, по вул. Львівська, біля будинку №7, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Carizma, державний номер НОМЕР_1 , виїжджав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Oсtavia A5, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Львівській на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2020, яка набрала законної сили 22.12.2020, у справі № 947/35501/20 встановлено порушення Рибачуком п.8.7 ПДР, його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ «СТ «ГАРДІАН», що підтверджується полісом № АР/0398855 від 23.07.2020, з визначеним лімітом страхового відшкодування за завдану третій особі майнову шкоду у розмірі 130000,00 грн., та сумою франшизи у розмірі 2600,00 грн.

05.02.2021 СТ «ГАРДІАН» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 122795,57 грн.

Висновком № 206-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , складеним 31.12.2020 судовим експертом Крутих Є.О., визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобілю, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.11.2020 року, у розмірі 127382,66 грн., та вартість відновлювального ремонту у розмірі 221151,13 грн.

Проте, суд дійшов висновку, що різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою відновлювального ремонту у розмірі 98969,54 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки висновок експерта є неналежним доказом підтвердження матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту, який обґрунтував тим, що:

- у наданому позивачем висновку №206-20 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18;

- під час огляду пошкодженого транспортного засобу був відсутній другий учасник дорожньо-транспортної пригоди та представник СК «ГАРДІАН»;

- позивачем до суду не надано доказів на підтвердження якого саме висновку було здійснено СК «ГАРДІАН» розрахунок виплаченого страхового відшкодування.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача франшизу у сумі 2600 грн., на яку було зменшено страхове відшкодування СК «ГАРДІАН», сплачене на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 грн., суд виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених підстав понесеної моральної шкоди, а саме змінення режиму життя під час здійснення подорожей до батьків, хвилювань пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, придбаного з автосалону, а також з факту виплати йому страхового відшкодування в межах дев`яностоденного терміну з дня скоєння ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування вищезазначеного рішення посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та просить постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Спростовуючи висновки суду, апелянт зазначає, що:

1) він має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на підставі ст.1194 ЦК України, та послався на аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц; від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц; від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18; від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц; від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18; від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17;

2) відповідач повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту у повному обсязі та послався на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16-ц та від 25.11.2019 у справі № 761/41395/16-ц;

3) оцінка судом експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , як неналежного доказу є помилковою, оскільки:

- висновок замовлявся 26.11.2020 для визначення вартості відновлювального ремонту знищеного в ДТП автомобіля та направлявся відповідачу ще 19.02.2020 з вимогою про відшкодування його вартості, тобто за півроку до розгляду справи судом;

- можливість складання висновку за зверненням учасника справи була передбачена ЦПК України тільки з 15.12.2017, а предметом дослідження та оцінки у справі № 522/1029/18 був висновок експерта, складений у 2014 році, у зв`язку з чим висновок Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 невірно застосований судом першої інстанції до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у цій справі № 523/4792/21;

- наданий ним експертний висновок підлягає дослідженню та оцінці судом як письмовий доказ, а не як висновок експертизи, та послався на висновки Верховного Суду з цього питання, викладені у постановах від 17.12.2019 у справі № 210/5206/16-ц; від 12.09.2018 у справі № 638/16054/16-ц; від 16.01.2019 у справі № 227/1524/16-ц;

- у сторони відповідача не виникало сумнівів щодо належності та допустимості висновку судового експерта, проте в порушення принципу змагальності сторін (ст.12 ЦК України) у судовому процесі, суд з власної ініціативи почав з`ясовувати питання щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність, які сторона відповідача взагалі не порушувала;

- у випадку наявності сумнівів щодо висновку судового експерта суд має роз`яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення та проведення судової експертизи, проте суд не дотримався зазначеної вимоги, хоча аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справ і № 210/5206/16-ц ;

- експерт повідомляв відповідача та представника СК «ГАРДІАН» про проведення дослідження пошкодженого ТЗ позивача, які не скористалися своїм правом бути присутніми при його проведенні;

4) в судовому засіданні, яке відбулося 08.09.2021, відповідач зазначив, що не заперечує проти позову, що свідчить про визнання позову та є підставою для задоволення позову на підставі ст.206 та ч.8 ст.178 ЦПК України;

5) неправомірні дії відповідача спричинили йому моральні страждання, оскільки знищення належного йому ТЗ, яким він користувався на протязі 9 років, повністю змінило режим його життя. У нього відсутній інший ТЗ, що потребує здійснення додаткових витрат на таксі, він вимушено користування громадським транспортом, не має можливості відвезти дружину на роботу та з роботи, відвідати стареньких батьків, які мешкають у іншому населеному пункті.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, розглянула справу в порядку письмового провадження без виклику сторін та прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, за змістом ст.ст.89, 263, 264, 265 ч.4 ЦПК України суд зобов`язаний надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також оцінити належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 10.11.2020 о 08:25 год., в м. Одеса, по вул. Львівська, біля будинку № 7, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Carizma, державний номер НОМЕР_1 , виїжджав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Oсtavia A5, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Львівській на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначена ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який порушив п.8.7 ПДР, що встановлено постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2020, яка набрала законної сили 22.12.2020 (а.с.10-11).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.42).

Відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ «СТ «ГАРДІАН», що підтверджується полісом № АР/0398855 від 23.07.2020, з визначеним лімітом страхового відшкодування за завдану третій особі майнову шкоду у розмірі 130000,00 грн., та сумою франшизи у розмірі 2600,00 грн. (а.с.9).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

05.02.2021 ТДВ «СК «ГАРДІАН» здійснило страхову виплату ОСОБА_1 у розмірі 122181,59 грн. (а.с.43), зменшивши її на суму франшизи у розмірі 2600,00 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , складає 127 382,66 грн., що підтверджується висновком № 206-20 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного ФОП ОСОБА_3 31.12.2020. З тексту висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає 221151,13 грн. (а.с.12-41).

Отже, невідшкодованою залишилася різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та встановленою вартістю відновлювального ремонту, яка становить 98 969,54 грн.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена різниця не підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що визнав неналежним доказом цей висновок експерта.

Судова колегія вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, у випадку, якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці на підставі ст.ст.76,77, 95, 106 ЦПК України. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи на підставі ст.103 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції не порушував питання про сумнівність висновку експерта, наданого позивачем, клопотання про проведення судової експертизи з приводу невірного розрахування суми відновлювального ремонту ТЗ у цій справі, в тому числі посилаючись на свою відсутність та відсутність представника СК «ГАРДІАН» на огляді пошкодженого автомобіля, не заявляв, правильність та правомірність здійснення страхової виплати на суму 122181,59 грн. на користь позивача не заперечував та не спростовував.

Враховуючи ці обставини, судова колегія вважає, що наданий позивачем висновок експерта є належним письмовим доказом, який підтверджує вартість відновлювального ремонту, оцінку якому суд дав з порушенням ст.ст.89, 95, 103, 106 ЦПК України. Аналогічний висновок з цього питання викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 227/1524/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач ОСОБА_2 має сплатити на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування шкоди в повному обсязі 98 969,54 грн., тобто різницю між виплаченим страховим відшкодуванням на суму 122 181,59 грн. та встановленою вартістю відновлювального ремонту у сумі 221151,13 грн.

При цьому судова колегія звертає на увагу, що вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми франшизи в розмірі 2600 грн. разом із стягненням різниці між завданою шкодою (вартістю відновлювального ремонту) у сумі 221151,13 грн. та страховим відшкодуванням у сумі 122 181,59 грн. не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч.18 ст.9 Закону України «Про страхування»).

У відповідності до п. 12.1 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити потерпілому відшкодування за вирахуванням франшизи.

Отже, розмір виплаченого позивачеві страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи в сумі 2600,00 грн. відповідно до умов полісу № АР/0398855 від 23.07.2020

Проте, завдана позивачу ОСОБА_1 шкода покривається у повному обсязі за рахунок різниці у сумі 98 969,54 грн., тобто фактично покриває невідшкодовані страховиком збитки (франшизу) на суму 2600 грн.

Отже, за даних умов покладення на винуватця ДТП ОСОБА_2 ще суми франшизи фактично буде збільшувати розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 2600 грн. та призведе до подвійного стягнення цієї суми, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача франшизи на суму у 2600 грн. не підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду у сумі 10 000 грн., виходячи з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених підстав понесеної моральної шкоди, а саме змінення режиму життя під час здійснення подорожей до батьків, хвилювань пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, придбаного з автосалону, а також з факту виплати йому страхового відшкодування в межах дев`яностоденного терміну з дня скоєння ДТП.

Судова колегія вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, поняття «душевне страждання» в цивільному законодавстві не визначено, оскільки моральні страждання проходять у свідомості (психіці) особи. Проте, за звичаєм в суспільстві під моральними стражданнями розуміють різноманітні негативні переживання особи при настанні певних ситуацій (відчуття образи, хвилювання, емоційного неспокою, приниження, обурення, несправедливості, роздратування, пригніченості, розпачу, психологічного дискомфорту тощо).

Судова колегія погоджується з доводом апелянта, що йому завдані душевні страждання неправомірними діями відповідача, які полягали у знищенні належного йому ТЗ, яким він користувався на протязі 9 років, у вимушеній зміні режиму життя, внаслідок чого він не має можливості вчинити дії для забезпечення своїх потреб та потреб сім`ї, а саме відвезти дружину на роботу та з роботи, відвідати стареньких батьків, які мешкають у іншому населеному пункті, та здійснює додаткові витрати, пов`язані з необхідністю пересування іншим шляхом у зв`язку з відсутністю у нього іншого транспортного засобу.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судова колегія виходить з факту доведеності душевних страждань, отриманих позивачем, проте зазначає, що оцінити їх глибину позбавлена можливості, оскільки для цього необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити зазначену обставину неможливо, враховує поведінку відповідача, та, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає, що розмір визначеної позивачем у грошовому виразі моральної шкоди в сумі 10000 грн. є завищеним та підлягає зменшенню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та не вірно застосував норми права до встановлених фактів.

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 1145,70 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 12.03.2021(а.с.1).

За подання апеляційної скарги позивач сплатив 1718,60 грн., що підтверджується квитанцією № 85Т003XP від 14.12.2021.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі 2463,30 грн.

За проведення експертного дослідження автомобіля «Skoda Oсtavia A5», державний номер НОМЕР_2 , позивач сплатив 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 26.11.2020, виданою ФО ОСОБА_3 (а.с.42). Зазначена сума підлягає стягненню відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , враховуючи, що позовні вимоги про стягнення 98 969,54 грн. задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- 98 969,54 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн., п`ятдесят чотири коп.) грн, які складають різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням);

- витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, у розмірі 3000 грн.;

- витрати по сплаті судового збору у розмірі 2463,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- С.М.Сегеда

Т.В.Цюра