Справа № 759/5079/20 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/4540/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Колич Х.Б.;

позивача ОСОБА_1

і його представника адвоката Капустіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Веставтобуд" та ОСОБА_2 (заміненого в ході розгляду справи на клопотання позивача іншим відповідачем - ОСОБА_3 ; том 1, а.с. 184-185, 189), третя особа: Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області, у якому просив визнати за ним право власності на автомобіль «Mercedes Benz sprinter 513», 2014 року випуску, який витребувати у відповідача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач близько восьми останніх років займається придбанням та ввезенням в Україну транспортних засобів, які після їх розмитнення продає в Україні.

29.07.2019 року позивач, перебуваючи у м. Гаар (місто-супутник Мюнхена, Німеччина), у громадянина Німеччини за 9 000 Євро придбав вантажний автомобіль «Mercedes Benz sprinter 513», 2014 року випуску (в подальшому «спірний автомобіль»). Документи для митного оформлення сфотографував та за допомогою мобільного додатку Viber передав їх зображення митному брокеру ОСОБА_4 , щоб він оформив попереднє повідомлення на митницю для ввезення ним в Україну придбаного автомобіля. ОСОБА_4 надіслав на електронну адресу позивача незаповнене доручення, згідно якого іноземна компанія "West Trade Group LTD" доручила йому здійснити поставлення транспортного засобу на ПП "Веставтобуд" згідно контракту №02 - 19 від 11.03.2019 року та інвойс № 96 - 07D. Здійснивши перевезення спірного автомобіля позивач передав ОСОБА_4 один ключ та документи на цей автомобіль. Однак, у подальшому ОСОБА_4 відмовився повідомляти позивача про місцезнаходження спірного автомобіля та надавати будь-які документи на нього.

28.08.2019 ПП " ОСОБА_5 " відчужило спірний автомобіль ОСОБА_2 , а останні відчужив його відповідачу ОСОБА_3 . Позивач вважає, що спірний автомобіль належить йому, а оскільки був відчужений без його волі, а тому такий повинен бути витребуваний з чужого незаконного володіння (том 1, а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено повністю (том 2, а.с. 90-98).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що він набув право власності на спірний автомобіль, оскільки вважає, що він, звертаючись до суду з даним позовом, «надав суду копії всіх наявних у (нього) документів, що підтверджують придбання спірного транспортного засобу саме (ним)».

Натомість, стверджує, що ПП «Веставтобуд» набуло право власності на спірний автомобіль «на підставі підроблених, фіктивних документів», а тому він і заявляв клопотання про витребування у згаданого відповідача оригіналів документів, якими той обґрунтовує набуття права власності на спірний автомобіль саме ним, однак суд відмовив йому у задоволенні цього клопотання, а тому просить витребувати згадані оригінали документів суд апеляційної інстанції (том 2, а.с. 131-134).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що саме він є власником спірного автомобіля, оскільки саме він придбав його 29.07.2019 року у м. Гаар (ФРН) у громадянина Німеччини за 9 000 Євро, що стверджується Договором купівлі-продажу вживаного транспортного засобу, копія якого є наявною у матеріалах справи (том 1, а.с. 9-10).

В той же час, матеріалами справи стверджується наступне.

На твердження самого позивача (апелянта), яке міститься у поданій ним позовній заяві, він «близько восьми останніх років займається придбанням та ввезенням в Україну транспортних засобів, які … після розмитнення продає в Україні». Тобто, як вбачається з наведеного, позивач є досвідченою особою у питаннях придбання транспортних засобів за межами України, їх переміщення через кордон України та розмитнення.

Як вбачається з постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2020 року у справі № 569/2455/20 (яка залишається у законній силі), ОСОБА_1 (позивач) притягувався до адміністративної відповідальності за ознаками порушення митних правил, передбачених частиною 1 статті 483 «Переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю» Митного кодексу України, норма якої передбачає адміністративну відповідальність за (зокрема) подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості, протокол про що було складено по факту ввозу ОСОБА_1 на митну територію саме спірного автомобіля для перевезення вантажів марки «Mercedes Benz sprinter 513», 2014 року випуску. Однак, провадження в цій справі було закритим на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з описової частини вищезгаданої постанови, в розгляді даної справи в якості захисника Яворського Р.М., як особи яка притягувалася до адміністративної відповідальності, безпосередню участь приймав адвокат Капустін В.В., який «в обґрунтування своїх заперечень щодо складеного протоколу про порушення митних правил … зазначив, що ОСОБА_1 при митному оформленні транспортного засобу виконував лише функції з перевезення автомобіля на митну територію України, про що зазначено у попередній митній декларації. … Під час перевезення через митний кордон України автомобіля «MercedesBenz Sprinter», …, ОСОБА_1 виступав як перевізник, оскільки діяв за дорученням від «West Trade Group Ltd» №11777495 та здійснював поставлення товару на ПП «ВЕСТАВТОБУД», згідно контракту №02-19 від 11.03.2019». Також зазначалося, що «згідно з митної декларації типу IM40EE №UA204070/2019/013328 від 29.07.2019, ОСОБА_1 значиться як перевізник товару, а тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 460 МК України не несе відповідальності за порушення митних правил встановлене ч. 1 ст. 483 МК України».

Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданої постанови суду, до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 суд прийшов на підставі того, що в ході розгляду справи про порушення митних правил судом було встановлено, що переміщення спірного автомобіля через митний кордон України ОСОБА_1 було «здійснено за попередньою митною декларацією типу IM40EE №UA204070/2019/013328 від 29.07.2019, документу про реєстрацію автомобіля № … від 16.07.2015 року та рахунок-фактури від 29.07.2019 року №96-07D, виданий компанією «West Trade Group Ltd» (WTC ICV, New London House 6, London Street, City of London, London, England, United Kingdom EC3R 7LP) приватному підприємству «ВестАвтоБуд» (…). Відповідно до вказаного рахунку вартість автомобіля становить 3200 євро» (том 1, а.с. 93-107).

Клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Капустіна В.В., про закриття провадження у вищезгаданій справі не містить жодної згадки про те, що спірний автомобіль придбав саме ОСОБА_1 і саме за 9 000 Євро (том 1, а.с. 103-107).

Таким чином, судовим рішенням (постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2020 року), що набрало законної сили, у справі №569/2455/20, у якій ОСОБА_1 брав безпосередню участь, встановлено, що «під час перевезення через митний кордон України автомобіля «MercedesBenz Sprinter», …, ОСОБА_1 виступав як перевізник, оскільки діяв за дорученням від «West Trade Group Ltd» №11777495 та здійснював поставлення товару на ПП «ВЕСТАВТОБУД», згідно контракту №02-19 від 11.03.2019», що і зазначено у «митній декларації типу IM40EE №UA204070/2019/013328 від 29.07.2019», де « ОСОБА_1 значиться як перевізник товару», а тому ці обставини доказуванню не підлягають.

За наведених обставин не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що ПП «Веставтобуд» набуло право власності на спірний автомобіль «на підставі підроблених, фіктивних документів», і тому у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 (як перевізника автомобіля, однак не його власника, що встановлено судовим рішенням) про витребування у згаданого відповідача оригіналів документів, якими той обґрунтовує набуття права власності на спірний автомобіль.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, у ній фактично наведено ті ж доводи, які було наведено у позовній заяві і яким суд дав належну оцінку в оскаржуваному рішенні.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (або) докази судом були встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного провадження у справі; не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.