П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/24738/21

Провадження № 22-ц/4815/1061/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

07 липня 2022 року

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Майданік В.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: ОСОБА_1

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 ;

відповідач1: Квартирно-експлуатаційний відділ у м. Рівне;

відповідач2: Міністерство оборони України;

відповідач3: Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями;

за участі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне, Міністерства оборони України, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про визнання дій та рішень незаконними, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (далі КЕВ м. Рівне), Міністерства оборони України (далі МОУ), Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Комісія). Просив визнати незаконними дії КЕВ м. Рівне щодо надання клопотання від 05.10.2021 No2097 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, без необхідних документів для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових; визнати незаконним та скасувати рішення Комісії, оформленого протоколом від 12.11.2021 №524 щодо відмови ОСОБА_2 та членам його сім`ї у погодженні для надання постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону (ВЧ НОМЕР_1 ); зобов`язати МОУ в особі Комісії прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_2 та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у ВЧ НОМЕР_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07.07.2022 провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На судове рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 в справі №712/5476/19, на висновки якої послався суд, закриваючи провадження, підтверджує необхідність розгляду справи за його позовом в порядку цивільного судочинства. Великою Палатою Верховного Суду вирішено, що спір саме з таким предметом як визнання протиправним і скасування рішення про відмову у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення належить до юрисдикції адміністративного суду. Між тим, предметом спору в цій справі є дії відповідачів, пов`язані з виключенням житла (квартири), в якій мешкає позивач, з числа службового та його подальшого надання йому для постійного проживання, тобто відносини, які характеризуються наявністю у майнового особистого інтересу, пов`язані з реалізацією права на житло. Спір з приводу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів, що виникають із житлових відносин, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

З наведених підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Рівненського міського суду.

У поданому відзиві Міністерство оборони України, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у т.ч. без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну "владні управлінські функції", то зміст поняття "владні" полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Зогляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання дій та рішень незаконними, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Підставою для звернення з цим позовом стало те, як стверджує позивач, що він, на підставі розпорядження заступника Міністра оборони України №303/4/647 від 08.04.2020, яким поставлено завдання організувати роботу щодо забезпечення постійним шляхом виключення з числа службового для осіб, які звільненні до 01.04.2020 з військової служби в запас, має право на отримання постійного житла, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Так, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно з п.10 розділу VII, затвердженої 31.07.2018 наказом МОУ № 380 "Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", на яку посилався позивача, як на підставу для задоволення вимог, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Отже, у спірних правовідносинах, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливає на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Оскільки військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Всупереч доводам заявника про те, що спір є приватноправовим житловим, а тому має розглядатись в порядку цивільного судочинства, то у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №712/5476/19, якою керувався суд попередньої інстанції, закриваючи провадження в справі, зазначено, що Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18.04.2018 у справі №806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, позаяк означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Згодом Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 в справі №362/643/21 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій, відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 6 червня 2018 року у справі N 752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі N 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі N 815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі N 806/5217/15, від 4 вересня 2019 року у справі N 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі N 127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі N 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі N 6-14цс16а.

Разом з тим роз`яснила судам, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Саме у зв`язку з публічною службою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації.

Тому спірні правовідносини підлягають вирішенню адміністративним судом, а оскаржуване судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 13.09.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: В.В. Майданік

С.С. Шимків