Справа № 204/8286/21
Провадження № 2/204/632/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , яку уточнила 01 листопада 2021 року, та остаточно просила: визнати незаконним вивезення ОСОБА_2 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 без її згоди належного їй в спільній власності майна на загальну суму 51 580,00 грн. та майна, яке є її власністю, на суму 4 510,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість вивезеного без її згоди належного їй майна на загальну суму 56 090,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що 28 липня 2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач та відповідач спільно проживали в квартирі АДРЕСА_1 . Сімейне життя з відповідачем погіршилось, у зв`язку з чим у вересні 2018 року вона покинула сім`ю та почала проживати окремо. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач без її згоди змінив замки у квартирі та під`їзді, не пускав її в квартиру, забороняв спілкуватись з дітьми, сховав її документи, які залишились у квартирі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року було визнано незаконними дії ОСОБА_2 щодо перешкоджання їй користуватися її квартирою АДРЕСА_1 , та суд вселив її у квартиру. 05 серпня 2020 року відповідач звільнив її квартиру та таємно без її згоди вивіз з квартири всі речі, що були у квартирі. В квартирі не залишилось нічого, викручені розетки, вимикачі світла, зірвано лінолеум, знято двері. Вивезено також і всі її особисті речі, які належали їй на праві особистої власності. Так, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке залишилось позивачу у спадок після померлої матері, на загальну суму 1 550,00 грн.: килим розміром 3м х 1м вартістю 600,00 грн.; дзеркало у кількості 1 шт. вартістю 300,00 грн.; чавунні сковороди у кількості 2 шт. загальною вартістю 300,00 грн.; стільці у кількості 4 шт. загальною вартістю 200,00 грн.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт. на загальну суму 160,00 грн. Також, відповідачем було вивезено майно, яке позивачу дарували, на суму 2 950,00 грн., а саме: набір каструль у кількості 3 шт. на суму 700,00 грн.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін вартістю 250,00 грн.; чайні сервізи у кількості 2 шт. на суму 1 000,00 грн.; плед вартістю 1 000,00 грн. Всього відповідач вивіз з квартири особистого майна позивача на суму 4 510,00 грн. Крім того, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю на загальну суму 103 160,00 грн., а саме: кондиціонер «Олма» вартістю 5 000,00 грн.; лінолеум 20 кв.м. на суму 2 400,00 грн.; телевізор «Самсунг» діагональ 42 вартістю 6 000,00 грн.; спальний куток вартістю 5 600,00 грн.; котел газовий двухконтурний вартістю 27 000,00 грн.; стінка меблева вартістю 4 500,00 грн.; холодильник «НТЗИТ» вартістю 8 000,00 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 8 000,00 грн.; колонки для телевізора вартістю 4 500,00 грн.; фотоапарат «Кенон» вартістю 2 000,00 грн.; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт. вартістю 400,00 грн.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті вартістю350,00 грн.; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м) вартістю 300,00 грн.; гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м вартістю 200,00 грн.; постільна білизна у кількості 6 комплектів вартістю 4 000,00 грн.; рушники банні у кількості 10 шт. вартістю 700,00 грн.; рушники для обличчя у кількості 10 шт. вартістю 400,00 грн.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт. вартістю 500,00 грн.; електрочайник вартістю 200,00 грн.; музичний центр вартістю 2 500,00 грн.; тумба для телевізора вартістю 400,00 грн.; акваріуми у кількості 2 шт. вартістю 700,00 грн.; комп`ютер ПК вартістю 5 000,00 грн.; крісло для комп`ютера вартістю 300,00 грн.; пилосос вартістю 2 500,00 грн.; вимикачі для світла у кількості 5 шт. на суму 130,00 грн.; подвійні розетки у кількості 2 шт. на суму 180,00 грн.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця) вартістю 2 000,00 грн.; хлібопіч вартістю 1 200,00 грн.; мультиварка вартістю 2 500,00 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2 шт. на суму 2 000,00 грн.; вхідні двері у квартиру дерев`яні вартістю 1 000,00 грн.; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. на суму 900,00 грн. При цьому, зі спільного сумісного майна позивача та відповідача частка позивача становить половину, тобто 51 580,00 грн. Позивач претендує на половину майна, яке є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, та бажає отримати вартість цього майна в грошовому еквіваленті. Представник позивача зустрічався в відповідачем для врегулювання спору мирним шляхом, однак відповідач відмовився від цього. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

14 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 він не визнає, вважає їх безпідставними, недоведеними та необґрунтованими. З тих обставин, які викладені у позовній заяві, він визнає тільки те, що у шлюбі з позивачем, який був укладений ІНФОРМАЦІЯ_3 , в них народилося двоє дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Він також визнає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року позивач була вселена у квартиру АДРЕСА_1 , в яку вона самостійно вселилася у його та дочок відсутність ще до того, як це рішення набрало законної сили. З моменту вселення позивача дану квартиру не відвідує. Інші викладені у позовній заяві обставини відповідач не визнає. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

24 січня 2022 року представник позивача - ОСОБА_5 надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. Наведені у відзиві на позовну заяву пояснення відповідача є неправдою. Сусіди, які проживають в будинку АДРЕСА_2 бачили, як ОСОБА_2 неодноразово вивозив речі з квартири. Те, що саме відповідач вивіз з квартири речі, підтвердили і їх спільні з відповідачем дочки. Відповідач з липня по 05 серпня 2020 року вивіз з квартири всі належні їй, відповідачу та дочкам речі, про що її не повідомив. У зв`язку з відсутністю у неї ключів від квартири, тільки 12 серпня 2020 року, викликавши майстра, вона змогла потрапити до своєї квартири зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та майстром, який відкрив квартиру. Тоді вона і побачила, що з квартири забрані всі речі.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Допитана в судовому засіданні 15 лютого 2022 року у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 - батьком. До початку серпня 2020 року вона, її сестра та батько проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить матері. Вони з сестрою також зареєстровані у цій квартирі. Її мати хотіла, щоб батько з`їхав з цієї квартири. Батько орендував будинок в смт Таромське, куди вона, її сестра та батько переїхали проживати. Коли вони переїжджали, то у квартирі більше ніхто не залишився проживати, речі та меблі залишались у квартирі. Їй відомо, що батько хотів вивезти речі та меблі з даної квартири в смт Таромське. Приблизно в середині серпня 2020 року її батько перевіз в смт Таромське речі, які були у квартирі АДРЕСА_1 , а саме: кондиціонер, шафи, дивани та інші дрібні побутові речі, а також їх з сестрою особисті речі та меблі. З батьком вона проживала ще приблизно рік після переїзду, а 08 серпня 2021 року з`їхала від батька. Зараз в квартирі АДРЕСА_1 проживати не можна, по фотографіям видно, що квартира непридатна для проживання, зірваний лінолеум. У цій квартирі після переїзду вона не бувала. В смт Таромське зараз знаходяться речі, які до переїзду були у квартирі по АДРЕСА_3 , а саме: килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір каструль у кількості 3 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед; холодильник, телевізор, кондиціонер, спальний куток, стінка меблева, ноутбук, бокали для мартіні та шампанського, набір тарілок, штори та гардини, штори та гардини, банні рушники, рушники для обличчя, кронштейни для телевізору, музикальний центр, тумба для телевізора, два акваріума, персональний комп`ютер, крісло для комп`ютера, пилосос, набір кухонний м`який куток, мультиварка, двері міжкімнатні, вхідні двері в квартиру, москітні сітки. Не всіма з цих речей вони користуються на теперішній час, деякі стоять у гаражі. Газовий котел, лінолеум, фотоапарат, колонки для телевізора, електрочайник, вимикачі для світла, розетки, хлібопіч вона не бачила в смт Таромське, але вона пам`ятає, що ці речі під час їх проживання у квартирі по АДРЕСА_3 були в цій квартирі. На наявних в матеріалах справи фотознімках дійсно зображена квартира АДРЕСА_1 . В приміщеннях на фото № 1 раніше на полу був застелений лінолеум, в приміщенні на фото № 2 до їх з батьком переїзду знаходився газовий котел. Їй достеменно відомо, що холодильник, телевізор, ноутбук, мультиварку, кондиціонер, кухонний уголок, ліжка, робочій стіл для комп`ютера, шафи та інші меблі були придбані її батьками ще в той період, коли вони проживали як одна родина. Частина речей з переліку належить матері особисто, це речі, які їй дарували та дістались від бабусі. Її батько казав їй, що речі, які він забрав з квартири, це для неї з сестрою.

Допитаний в судовому засіданні 15 лютого 2022 року у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його дружиною, а відповідач ОСОБА_7 є колишнім чоловіком його дружини. З ОСОБА_1 вони почали проживати разом однією сім`єю з 2019 року, а у 2021 році зареєстрували шлюб. Йому відомо, що відповідач вивіз всі речі з квартири позивача у серпні 2020 року. Вперше у належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 він попав разом з ОСОБА_1 та слюсарем у серпні 2020 року, довелось викликати слюсаря, оскільки ключі від квартири ОСОБА_7 позивачу не віддавав. Коли він вперше зайшов у квартиру, то в ній вже не було жодних речей та меблів, лінолеум був зірваний, у стінах діри від кондиціонера, квартира непридатна для проживання. Зі слів дружини йому відомо, що всі речі з квартири вивіз колишній чоловік дружини - ОСОБА_7 . До серпня 2020 року у квартирі позивача він не був. Йому також відомо, що позивач зверталась до відповідача з вимогами повернути майно, вивезене з квартири, однак відповідач їй в цьому відмовив. На наявних в матеріалах справи фотознімках дійсно зображена квартира позивача - АДРЕСА_1 , саме в такому стані дана квартира була, коли вони з дружиною зайшли туди вперше у серпні 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 - « ОСОБА_9 », яке остання змінила на « ОСОБА_10 » у зв`язку з укладенням 27 серпня 2021 року шлюбу з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 917 (а.с. 16).

З 28 липня 2001 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 510 (а.с. 7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року по справі № 204/7604/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8). Вказане рішення суду набрало законної сили 14 грудня 2018 року.

У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року по справі № 204/7604/18 було встановлено, що від подружнього життя позивач та відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час перебування сторін у шлюбі позивач та відповідач разом з дітьми проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2006 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1173.

Після розірвання шлюбу позивач проживала окремо, а відповідач з дітьми продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач чинив позивачу перешкоди у користуванні належною останній квартирою, а саме: змінив замок в квартирі, не надав їй нові ключі, не пускав у квартиру.

Вищевказані обставини були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року по справі № 204/302/20 (а.с. 9-10), а тому вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року по справі № 204/302/20 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом визнання дій незаконними та вселення. Визнано незаконними дії ОСОБА_2 по перешкоджанню ОСОБА_11 користуватися її власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_11 в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 витрати на послуги БТІ та послуги банка у розмірі 578,41 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 260,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 судовий збір в сумі 840,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_11 - відмовлено.

Як наполягала у своїй позовній заяві позивач та підтвердила допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_7 , під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву оспорював поширення правового режиму спільного сумісного майна на вищевказані речі та меблі, перелік яких вказувала у своїй позовній заяві позивач. Більш того, відповідач у відзиві на позовну заяву взагалі заперечував викладені позивачем у позовній заяві обставини, в тому числі факт придбання спільно з позивачем під час шлюбу таких речей і меблів, а також факт того, що він без згоди позивача забрав ці речі з квартири.

Так, з Акта обстеження умов проживання від 18 лютого 2020 року, складеного Управлінням-службою у справах дітей Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 , в квартирі додержано санітарно-гігієнічні норми, є необхідні меблі, побутова техніка, електро-, водо-, газопостачання в наявності, опалення автономне. Для дітей облаштована одна з кімнат, де є два окремих спільних місця, місця для виконання навчальних завдань, шафи для зберігання особистих речей, одягу. Комісія прийшла до висновку, що умови проживання за адресою: АДРЕСА_4 задовільні, умови для перебування дитини - належні (а.с. 54).

Отже, з викладеного можна дійти висновку, що квартира АДРЕСА_1 на час проживання там відповідача з дітьми знаходилась в належному стані, були наявні меблі та техніка, а також додержано санітарно-гігієнічні норми.

З показань допитаного під час розгляду справи свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що до серпня 2020 року все вищезазначене майно, яке було придбано позивачем та відповідачем під час шлюбу, знаходилось у квартирі АДРЕСА_1 , де на той час проживав відповідач з дітьми.

Після прийняття Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення по справі № 204/302/20, на початку серпня 2020 року відповідач разом з дітьми виїхав з квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, до переїзду відповідача з дітьми з вищевказаної квартири позивач у цю квартиру потрапити не могла, ключів від квартири у неї не було, так як відповідач змінив в квартирі замок та у квартиру її не пускав. З показань допитаного під час розгляду справи свідка ОСОБА_8 судом встановлено, що ОСОБА_8 разом з позивачем потрапили у квартиру АДРЕСА_1 вперше у серпні 2020 року за допомогою слюсаря, який відкривав замок на вхідних дверях, у квартирі не було жодних речей чи меблів, лінолеум зірваний, квартира непридатна для проживання.

В матеріалах справи наявні фотознімки (а.с. 41-43), на яких зображена квартира в незадовільному стані, без речей та меблів. Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що на наявних в матеріалах справи фотознімках зображена саме квартира АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_7 також підтвердила, що речі та меблі з квартири позивача вивіз саме відповідач, який перевіз їх в смт Таромське, де на теперішній час проживає. Більшістю речей та меблів відповідач разом з дітьми користувались в орендованому будинку в смт Таромське, а частина з речей просто зберігається в гаражі.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що під час перебування сторін у шлюбі ними дійсно було придбано наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.

При цьому, суд вважає встановленим, що вищевказане майно на теперішній час знаходиться у володінні відповідача.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України особа зобов`язана довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору банківського вкладу були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України та не доведено належними та допустимими доказами, що вищезазначене майно належало останньому на праві особистої приватної власності.

Згідно зі ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.

Оскільки вищезазначене майно було нажито сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі за рахунок доходів від трудової діяльності та спільної праці обох сторін, очевидним є висновок про те, що воно належить їм на праві спільної сумісної власності, та їх частки у праві власності на вказане майно є рівними і дорівнюють по Ѕ частині за кожним з них.

У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У частині 4 статті 71 СК України також закріплено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки у спільній власності на наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.

З метою визначення вартості спірного майна, оскільки визначена позивачем вартість спірного майна відповідачем не визнавалась, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ухвалою суду від 29 березня 2022 року (а.с. 73-74) у вказаній справі було призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровської торгово-промислової палати Жученко Діані Сергіївні (свідоцтво № 2045, видане Міністерством юстиції України згідно з рішенням кваліфікаційної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 07 вересня 2020 року), на вирішення якої було поставлено наступне питання:

1) Яка ринкова вартість станом на дату проведення експертизи наступного майна: килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед; кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.

З метою проведення експертизи зобов`язано відповідача ОСОБА_2 надати експерту доступ до об`єктів дослідження.

Однак, 05 серпня 2022 року від судового експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати Жученко Д.С. до суду надійшло повідомлення про неможливість дати висновок експерта № 476/03-19-Г від 29 липня 2022 року, в якому судовий експерт Жученко Д.С., керуючись п. 2.1 наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. (зі змінами і доповненнями) «Про затвердження інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень» повідомила про неможливість дати висновок з огляду на наступне. Представник позивача по справі - адвокат Прудовський В.Д. звертався до відповідача ОСОБА_2 щодо забезпечення доступу експерта-товарознавця до об`єктів дослідження, ринкову вартість яких необхідно визначити. Відповідач проігнорував звернення адвоката та ухилився надати доступ експерту-товарознавцю. Протягом 45 календарних днів клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не було задоволено (а.с. 79-80).

Отже судом встановлено, що судова товарознавча експертиза так і не була проведена саме з причини ненадання відповідачем ОСОБА_2 доступу до об`єктів дослідження.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки експертиза не проведена саме у зв`язку з ненаданням відповідачем ОСОБА_2 доступу до об`єктів дослідження, з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку сторони відповідача як ухилення від проведення експертизи, та вважає за можливе визнати вартість спільного сумісного майна у розмірі, визначеному позивачем: кондиціонер «Олма» вартістю 5 000,00 грн.; лінолеум 20 кв.м. на суму 2 400,00 грн.; телевізор «Самсунг» діагональ 42 вартістю 6 000,00 грн.; спальний куток вартістю 5 600,00 грн.; котел газовий двухконтурний вартістю 27 000,00 грн.; стінка меблева вартістю 4 500,00 грн.; холодильник «НТЗИТ» вартістю 8 000,00 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 8 000,00 грн.; колонки для телевізора вартістю 4 500,00 грн.; фотоапарат «Кенон» вартістю 2 000,00 грн.; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт. вартістю 400,00 грн.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті вартістю350,00 грн.; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м) вартістю 300,00 грн.; гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м вартістю 200,00 грн.; постільна білизна у кількості 6 комплектів вартістю 4 000,00 грн.; рушники банні у кількості 10 шт. вартістю 700,00 грн.; рушники для обличчя у кількості 10 шт. вартістю 400,00 грн.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт. вартістю 500,00 грн.; електрочайник вартістю 200,00 грн.; музичний центр вартістю 2 500,00 грн.; тумба для телевізора вартістю 400,00 грн.; акваріуми у кількості 2 шт. вартістю 700,00 грн.; комп`ютер ПК вартістю 5 000,00 грн.; крісло для комп`ютера вартістю 300,00 грн.; пилосос вартістю 2 500,00 грн.; вимикачі для світла у кількості 5 шт. на суму 130,00 грн.; подвійні розетки у кількості 2 шт. на суму 180,00 грн.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця) вартістю 2 000,00 грн.; хлібопіч вартістю 1 200,00 грн.; мультиварка вартістю 2 500,00 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2 шт. на суму 2 000,00 грн.; вхідні двері у квартиру дерев`яні вартістю 1 000,00 грн.; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. на суму 900,00 грн. Загальна вартість вищевказаного майна становить 101 360,00 грн.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження іншої вартості спільного сумісного майна, ніж тієї, що визначена позивачем у позові, стороною відповідача суду не надано.

Оскільки вищевказане спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, враховуючи інтереси сторін та рівність їх часток у праві на це майно, з урахуванням того, що спільним сумісним майном фактично користується відповідач та все майно перебуває у його володінні, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на майно (кондиціонер «Олма», лінолеум 20 кв.м., телевізор «Самсунг» діагональ 42, спальний куток, котел газовий двухконтурний, стінка меблева, холодильник «НТЗИТ», ноутбук «Асус», колонки для телевізора, фотоапарат «Кенон», келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт., набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті, штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м), гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м, постільна білизна у кількості 6 комплектів, рушники банні у кількості 10 шт., рушники для обличчя у кількості 10 шт., кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт., електрочайник, музичний центр, тумба для телевізора, акваріуми у кількості 2 шт., комп`ютер ПК, крісло для комп`ютера, пилосос, вимикачі для світла у кількості 5 шт., подвійні розетки у кількості 2 шт., кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця), хлібопіч, мультиварка, міжкімнатні двері у кількості 2 шт., вхідні двері у квартиру дерев`яні, москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.), тобто Ѕ частину вартості цього майна, що дорівнює 50 680,00 грн. (101 360,00 грн. / 2 = 50 680,00 грн.), а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь вартості вивезеного належного їй майна на суму 4 500,00 грн. (килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір каструль у кількості 3 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед) суд виходить з наступного.

Дійсно, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 підтвердила, що під час її проживання за адресою: АДРЕСА_4 , у цій квартирі знаходились наступні речі: килим розміром 3м х 1м; дзеркало у кількості 1 шт.; чавунні сковороди у кількості 2 шт.; стільці у кількості 4 шт.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт.; набір каструль у кількості 3 шт.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін; чайні сервізи у кількості 2 шт.; плед. Вказані речі у серпні 2020 року відповідач вивіз з даної квартири в смт Таромське.

Предметом позову у даній справі є поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Однак, при цьому, звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначала, що вищевказані речі не є спільним сумісним з відповідачем майном, а є її особистим майном.

Так, у частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

При цьому, майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, розподілу між подружжям не підлягає.

Оскільки майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, розподілу між подружжям не підлягає, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку статті 71 СК України грошової компенсації замість особистого майна позивача, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають. Слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає тим правовідносинам, які склалися між сторонами.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним вивезення ОСОБА_2 з належної позивачу квартири АДРЕСА_1 без її згоди належного їй в спільній власності майна, то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а тому відповідач ОСОБА_2 , як співвласник цього майна, мав підстави для перевезення спільного сумісного майна. При цьому, позивачем не надано суду достатніх, належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження факту протиправності вивезення іншим співвласником спільного сумісного майна.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним вивезення ОСОБА_2 з належної позивачу квартири АДРЕСА_1 без її згоди майна, яке є особистою власністю позивача, суд виходить з наступного.

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, стороною позивача під час розгляду справи не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що вивезення відповідачем ОСОБА_2 з квартири особистих речей позивача було протиправним та незаконним, і що вивезення речей відбувалося за відсутності домовленості сторін про це.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 600,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Прудовський В.Д., що підтверджується ордером серії ДП № 241/044 від 10 вересня 2020 року (а.с. 19) та Договором на надання юридичної допомоги, представництва від 27 серпня 2020 року (а.с. 20).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З пунктів 5.1, 5.3 укладеного між позивачем та адвокатом Прудовським В.Д. Договору на надання юридичної допомоги, представництва від 27 серпня 2020 року вбачається, що за надані послуги по захисту, представництву адвокату сплачується гонорар, який може сплачуватись повністю або частинами з розрахунку: за підготовку позовної заяви - 1 500,00 грн., за кожне судове засідання - по 1 500,00 грн. Під час захисту, представництва інтересів клієнта може виникнути необхідність в проведенні додаткових дій. Оплата цих дій не входить в суму гонорару.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

15 березня 2022 року між позивачем та адвокатом Прудовським В.Д. було підписано Акт про прийняття виконаної за договором від 27.08.2020 року з ОСОБА_12 роботи, в якому зазначено перелік наданих позивачу адвокатом послуг та зазначено, що вартість цих послуг склала 8 000,00 грн.

Однак, разом з цим, стороною позивача документально підтверджено та доведено розмір витрат на правничу допомогу лише на суму 6 600,00 грн. (квитанція від 07.10.2021 року на суму 1 200,00 грн., квитанція від 21.10.2021 року на суму 900,00 грн., квитанція від 14.11.2021 року на суму 1 000,00 грн., квитанція від 10.02.2022 року на суму 1 500,00 грн. (а.с. 65), квитанція від 01.09.2021 року на суму 2 000,00 грн. (а.с. 96)).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 6 600,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 комісії за надання банківських послуг за сплату судового збору у розмірі 50,00 грн., то на переконання суду такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законом не передбачено можливості стягнення комісійної винагороди банку за здійснення грошового переказу.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 816,00 грн., з яких: за позовними вимогами немайнового характеру - 908,00 грн., за позовними вимогами майнового характеру - 908,00 грн. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог немайнового характеру, то в цій частині судові витрати підлягають віднесенню на сторону позивача. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог майнового характеру на суму 50 680,00 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., тобто у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру.

На підставі ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 81, 82, 89, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно (кондиціонер «Олма», лінолеум 20 кв.м., телевізор «Самсунг» діагональ 42, спальний куток, котел газовий двухконтурний, стінка меблева, холодильник «НТЗИТ», ноутбук «Асус», колонки для телевізора, фотоапарат «Кенон», келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт., набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті, штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м), гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м, постільна білизна у кількості 6 комплектів, рушники банні у кількості 10 шт., рушники для обличчя у кількості 10 шт., кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт., електрочайник, музичний центр, тумба для телевізора, акваріуми у кількості 2 шт., комп`ютер ПК, крісло для комп`ютера, пилосос, вимикачі для світла у кількості 5 шт., подвійні розетки у кількості 2 шт., кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця), хлібопіч, мультиварка, міжкімнатні двері у кількості 2 шт., вхідні двері у квартиру дерев`яні, москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.) у розмірі 50 680,00 грн. (п`ятдесят тисяч шістсот вісімдесят гривень, 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень,00 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 600,00 грн. (шість тисяч шістсот гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Л. Черкез