Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2022 Справа №607/7991/22

Провадження №2-о/607/225/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Крупи О.А.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Андрійовського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою в якій просить встановити факт його проживання на території України станом на 24.08.1991.

В обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_1 вказує на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Мирному Мелітопольського району Запорізької області, де і проживав та навчався у загальноосвітній школі. У подальшому, у зв`язку із позбавленням батьківських прав його батьків, він продовжив своє навчання у Новомиколаївській школі-інтернаті, де навчався із 6 по 9 клас, а після 9-го класу продовжив своє навчання у ПТУ № 40 ДНЗ «Мелітопольське ВПУ». Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2007 його засуджено до позбавлення волі строком на 15 років за вчинення кримінального правопорушення передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, відтак з 02.06.2007 по 28.09.2021 він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» звідки звільнений після відбуття строку покарання на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2021 із застосуванням ст. 72 КК України. Зазначає, що після звільнення від відбування покарання він звернувся до Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України, з метою виготовити паспорт громадянина України, оскільки попередньо такий документ ним не оформлявся, однак у видачі паспорта громадянина України йому було відмовлено, у зв`язку із неможливістю встановити його належність до громадянства України. Враховуючи вищевикладене, а також те, що він фактично проживав на території України станом на 24.08.1991, документу, який би міг підтвердити його проживання немає, а отримати паспорт громадянина України без підтвердження належності до громадянства України він змоги немає, заявник просить заяву задовольнити.

12.07.2022 судом зареєстровано лист Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за підписом начальника Давибіди Я., з якого вбачається, що УДМС у Тернопільській області при вирішенні заяви заявника про встановлення факту проживання на території України покладається на думку суду. Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Тернопільського відділу №1 У ДМС у Тернопільській області 11.02.2022 для оформлення паспорта громадянина України вперше та подав у відповідності до п. 35 Порядку №302 ряд документів. Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів, Тернопільським відділом №1 УДМС у Тернопільській області вжито заходів щодо ідентифікації особи, а саме надіслано ряд запитів до компетентних органів. На виконання п.16 Порядку №302, здійснено перевірку за обліками ДРАЦС щодо видачі свідоцтва про народження ОСОБА_1 . За результатами перевірки встановлено, що за обліками територіальних органів Г(У)ДМС України в областях та ЦМУ в місті Києві та Київській області, ОСОБА_1 паспортом громадянина України не документувався, по питанню оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання не звертався і зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку місця проживання не значиться. Відтак, 02.04.2022 Тернопільським відділом №1 УДМС у Тернопільській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України. Управління зазначає, що у відповідності до вимог п.п. «а» п.7 розділу II «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, встановлення належності до громадянства України, юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме: станом на 24.08.1991 чи станом на 13.11.1991. Разом з тим, подані представником заявника ОСОБА_2 докази самі по собі не є безспірними доказами на підтвердження факту саме постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991. На підставі наведеного, УДМС у Тернопільській області просить суд врахувати, що у випаду наявності належних доказів підлягає встановленню факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території У країни станом на 24.08.1991. В іншому випадку УДМС у Тернопільській області не матиме законних підстав для встановлення належності до громадянства України та подальшого документування його паспортом громадянина України.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про встановлення факту його проживання на території України станом на 24.08.1991 підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підставі у ній викладених.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити з підстав у ній викладених.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області Андрійовський В.В. при вирішення заяви покладався на думку суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області та до 1995 року проживав разом із матір`ю у смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, а ще пізніше із бабою. Потім у зв`язку із позбавленням його батьків батьківських прав він навчався у Новомиколаївській школі інтерні, звідки в подальшому перевівся у ПТУ №40 ДНЗ «Мелітопольське ВПУ». Паспорта громадянина він не виготовляв, оскільки він мав ідентифікайний код, який використовував, і паспорта не було потреби виготовляти. Жодних інших документів, які підтверджують факт його громадянства України він не виготовляв. В подальшому вироком Апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2007 він був засуджений до 15 років позбавлення волі. Після звільнення із місць позбавлення волі, 11.02.2022 він звернувся до Тернопільського відділу №1 У ДМС у Тернопільській області з метою отримання паспорта громадянина України однак йому у цьому було відмовлено.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини:

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано Франківської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) 17.06.2021, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, Україна, та його батьками є ОСОБА_3 батько, ОСОБА_4 - мати.

Як вбачається з довідки виданої Мирненською селищною радою № 185 від 30.05.2022, за підписом першого заступника Мирненського селищного голови Кричко А., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з моменту народження по 01.08.1995 був зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2007, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мирного, Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, росіянина, з неповною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у скоєнні правопорушенні, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 28.09.2021, заяву засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, росіянина, освіта неповна середня задоволено, зараховано в строк покарання ОСОБА_1 , засудженого вироком Апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2007 за п.1 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 13.03.2008, строк попереднього ув`язнення з 02.06.2007 по 13.03.2008 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено засудженого ОСОБА_1 з місць позбавлення волі як такого, що відбув покарання повністю.

Відповідно до довідки про звільнення серії І-ФР №08656 від 28.09.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Мирне Мелітопольського району, громадянин України, раніше судимий, відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» на підставі вироку Апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2007, з 02.06.2007 по 28.09.2021, звідки звільнений після відбуття строку покарання на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 28.09.2021, з застосуванням ст.. 72 ч. 5 КК України і прямує до місця проживання АДРЕСА_2 .

11.02.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся Тернопільського відділу №1 У ДМС у Тернопільській області із заявою анкетою №7471240 від 11.02.2022, в якій просив внести його відомості до Єдиного державного демографічного реєстру, у зв`язку із оформленням паспорту громадянина України вперше.

Рішенням про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України, затвердженим начальником Тернопільського відділу №1 У ДМС у Тернопільській області Лужняк Л. 02.04.2022, ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено належність до громадянства України, про що повідомленням про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України, повідомлено ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику ОСОБА_1 для отримання паспорту громадянина України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, гід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно- проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 недосягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13.11.1991; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника-громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або факт їх проживання в України станом на 13.11.1991. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому і постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи відомості зазначені у свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та довідці виданої Мирненською селищною радою № 185 від 30.05.2022, суд вважає достовірним та переконливим той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, Україна дійсно з моменту народження по 01.08.1995 був зареєстрований та проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та не виникає сумніву факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, на території України станом на 24.08.1991, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, при цьому метою його встановлення є необхідність отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести факт його проживання, на території України станом на 24.08.1991 та зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, на території України станом на 24.08.1991.

Керуючись статтями 259, 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315-319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, на території України станом на 24.08.1991.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.09.2022.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, адреса місця знаходження: бульвар Шевченка, 10, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддяН. Р. Кунець