Ухвала

27 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 602/935/19

провадження № 61-8305ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема для подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

08 вересня 2022 року указану ухвалу Верховного Суду отримано скаржником, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, у якій зазначає, зокрема, що суди не взяли до уваги позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 390/1740/18, від 27 червня 2018 року у справі № 619/894/16-ц) щодо встановлення судами моменту, коли співвласник дізнався або міг дізнатися про порушення свої прав у справах про поділ спільного майна подружжя.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

В цій справі суди зробили висновок, що початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з часу, коли сторони розірвали шлюб або почали проживати окремо, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження

№ 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження

№ 61-15213св19) та від 24 лютого 2021року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19). Тому відхилили відповідні доводи відповідача в заяві про застосування позовної давності.

Разом з цим зміст постанов Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 390/1740/18, від 27 червня 2018 року у справі № 619/894/16-ц свідчить, що вони постановлені не у подібних правовідносинах. Зокрема, у наведених постановах зроблено аналогічний висновок щодо застосування частина друга статті 72 СК України (статті 29 КпШС України). Проте в наведених справах встановлено, що позивач пропустила позовну давність, оскільки раніше звертався до суду із позовом про поділ того ж майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що є початком перебігу позовної давності.

Тому доводи скаржника в цій частині не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у наведених постановах Верховного Суду, які зроблені за інших фактичних обставин справи щодо визначення початку перебігу позовної давності. Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

З огляду на зазначене, недоліки, вказані в ухвалі Верховного Суду від 30 серпня 2022 року, не усунуто.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков