Справа №345/2149/22
Провадження № 2/345/789/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

06.09.2022 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Юрчака Л.Б., за участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права особистої власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Однак, незважаючи на те, що він являється власником домоволодіння його право особистої власності на це майно не визнається, що унеможливлює здійснення ним прав розпорядження цим майном.

Так, маючи певні наміри щодо розпорядження домоволодінням на випадок своєї смерті позивач звертався до ряду нотаріусів Калуського району з питання вчинення відповідних нотаріальних дій. Однак, у вчиненні будь-яких нотаріальних дій щодо розпорядження домоволодінням нотаріусами було відмовлено, оскільки, як зазначали нотаріуси, право власності на це домоволодіння зареєстровано у шлюбі, а тому потрібна згода іншого із подружжя.

В той же час ОСОБА_1 являвся і являється виключно одноосібним власником домоволодіння, і ніхто із його колишніх дружин відповідачок по справі не набували і не могли набути право на це майно.

У зв`язку із наведеним, позивач звернувся до суду із згаданим вище позовом, в якому просить суд визнати за ним право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно технічного паспорта Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість складається з: АДРЕСА_2 криниця.

У судове засідання позивач не з`явився, у поданій ним позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 являється власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.04.2010року, виданого Негівською сільскою радою та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно воно видане на підставі рішення Негівської сільської ради віл 28.01.2010року №6.

Зі змісту рішення Негівської сільської ради від 28.01.2010року №6 «Про оформлення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 » - оформлено право власності на домоволодіння за громадянами, які станом на 01.07.1990року проживали (згідно записів господарських книг) в даному господарстві, вцілому, а саме: ОСОБА_1 , 1950р.н.

Як вбачається із довідки виконкому Верхнянської сільської ради згідно книги по господарського обліку №4 в домогосподарстві по АДРЕСА_1 , головою якого була ОСОБА_4 , разом проживали та були зареєстровані: 1986-1990р.р.: голова сім`ї ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_1 (позивач), внук ОСОБА_5 , внук ОСОБА_6 , внука ОСОБА_7 , які вибули в м. Калуш в липні 1986року. З цього часу і по даний час тільки один позивач залишався проживати в домоволодінні. Фактично станом на 01.07.1990року тільки ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в домоволодінні.

Також, як вбачається із технічного паспорта Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість, домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: А житловий будинок, рік побудови 1978, Б літна кухня, рік побудови 1960, В стайня, рік побудови 1960, Г шопа, рік побудови 1960, Д убиральня, №1 криниця. Фактично, що вбачається із даних технічного паспорта домоволодіння право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , виникло ще до 1978року.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб позивач зареєстрував шлюб із відповідачкою ОСОБА_2 28.07.1979року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 08.10.1987року цей шлюб було розірвано.

Згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 11.05.2022, вбачається що шлюб із Відповідачкою ОСОБА_3 , який було зареєстровано 21.11.1987року розірвано.

Тобто, ще до реєстрації шлюбу позивача із відповідачами домоволодіння вже існувало. Його не було створено в шлюбі із жодною із відповідачок.

В той же час реєстрація права власності на це домоволодіння мала місце виключно за позивачем, оскільки тільки він один, як голова двору, залишався проживати в домоволодінні станом на 01.07.1990року час оформлення права власності на колгоспні двори. Така реєстрація жодним чином не була підставою для виникнення права на це домоволодіння у будь-якого з Відповідачів.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України, зокрема, відповідно до Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка ч. 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Зважаючи на вищевказане, в порядку ст. 392 ЦК України, слід за позивачем визнати право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ЦК України, ст.ст. 141, 259,263-265,280-282 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно технічного паспорта Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість складається з: АДРЕСА_2 криниця.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя