Справа № 462/4666/22
УХВАЛА

12 вересня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши заяву представника позивачапро забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про скасування державної реєстрації, визнання права користування та зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Почкіна О.М. звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, у якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації №1348 від 11.09.2006 «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 »; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення 1-5 першого поверху будівлі під літерою «А-5» на АДРЕСА_1 , площею 25,3 кв.м. за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, видане Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради 11.09.2006 року; скасувати державну реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення 1-5 першого поверху будівлі під літерою «А-5» на АДРЕСА_1 , площею 25,3 кв.м., реєстраційний номер 16347950 відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в ОКП ЛОР «БТІ ТА ЕО» 11.10.2006 року за номером 12126416; визнати за ОСОБА_1 , власником нежитлового приміщення першого поверху (індекси частин приміщення 6,7) загальною площею 15,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 право користування нежитловими приміщеннями першого поверху під літ. А-5 (індекси частин приміщення 1/4,0 кв. м. коридор, 4/3,3 кв.м. - коридор, 5/1,4 кв.м. - вбиральня), в будівлі АДРЕСА_1 ; зобов`язати Львівську міську раду надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових приміщень першого поверху під літ. А-5 ( індекси частин приміщення 1/4,0 кв. м. коридор, 4/3,3 кв.м. - коридор, 5/1,4 кв.м. - вбиральня), в будівлі АДРЕСА_1 .

Представник позивача подала суду заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити Львівській міській раді передавати в оренду нежитлові приміщення інд. 4/3.3 кв.м. коридору, в якому знаходиться рукомийник, інд 5/1.4 кв.м. туалет та інд. 1/4кв.м. коридор, через який здійснюється доступ до приміщення з інд. 5 та АДРЕСА_2 . Свою заяву обґрунтувала тим, що позивач є власником частини приміщення першого поверху (індекси частин приміщення 6,7) загальною площею 15,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 . Дане приміщення має загальну площу 44.3 кв.м. У 2006 році на частину нежитлового приміщення (індекси частин приміщення 1-5) за даною адресою, було зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради. Відповідачем здійснено поділ нежитлового приміщення загальною площею 44.3 кв.м на два самостійні об`єкти площею 25.3. кв.м та 15.9 кв.м. без отримання висновку щодо технічної можливості такого поділу та з порушенням ст. 183 ЦК України. Вказане створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю за його функціональним призначенням, оскільки приміщення, яке йому належить площею 15.9 кв.м. залишилося без можливості забезпечення його електроосвітленням, водопостачанням та водовідведенням, що є порушенням норм ДБН. На даний час, Львівська міська рада прийняла рішення про передачу приміщень площею 25.3 кв.м. по АДРЕСА_1 в оренду на 5 років, що може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

А тому, слід враховувати, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів).

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову представник позивача вказала, що Львівська міська рада прийняла рішення про передачу приміщень площею 25.3 кв.м. по АДРЕСА_1 в оренду на 5 років, що може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Разом з тим, факт прийняття відповідачем рішення про передачу в оренду приміщення, яке належить на праві власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, та, що, на думку позивача, порушує його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у визначеному законом порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, яке просить представник позивача, може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тому, суд не вбачає підстав для заборонити Львівській міській раді передавати в оренду нежитлові приміщення інд. 4/3.3 кв.м. коридору, в якому знаходиться рукомийник, інд 5/1.4 кв.м. туалет та інд. 1/4кв.м. коридор, через який здійснюється доступ до приміщення з інд. 5 та АДРЕСА_2 . Свою заяву обґрунтувала тим, що позивач є власником частини приміщення першого поверху (індекси частин приміщення 6,7) загальною площею 15,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Відтак, суд прийшов до висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Почкіній Оксані Миколаївні у задоволені заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про скасування державної реєстрації, визнання права користування та зобов`язати вчинити дії.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у строки та порядку, передбаченому ст. 354,355 ЦПК України.

Суддя: Бориславський Ю. Л.