Справа №751/9712/21
Провадження №2/751/248/22
07 вересня 2022 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.
за участю секретаря Іскра К.П.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу,
встановив:
ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 11 746,82 грн фактичних витрат в порядку регресу, а також понесених судових витрат.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2019 між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір №30/1-2019, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 39 200,00 грн строком до 23.04.2022 зі сплатою щомісячно процентів у розмірі 17,99% річних, а відповідач зобов`язана повернути кредит зі сплатою процентів та інших платежів у встановлений строк. Проте відповідач не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11 746,82 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 11 187,74 грн, процентів за користування кредитом 559,08 грн. Зазначає, що у відповідності до договору добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», останнім виплачено страхове відшкодування банку в сумі 11 746,82 грн після настання страхового випадку у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Згодом, 20.05.2021 року, між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», до яких перейшло право вимоги до ОСОБА_2 на виплачену суму, та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до неї перейшло право вимоги. Вказує, що з метою досудового врегулювання спору зверталась до відповідача з претензією, однак останньою не відшкодовані фактичні витрати в порядку регресу.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03 червня 2022 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву не надіслав, судова повістка повернута до суду не врученою.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 01 грудня 2018 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, за умовами якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» зобов`язується сплачувати страхові платежі у разі настання страхового випадку внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів.
24.04.2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №30/1-2019, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 39 200,00 грн строком на 36 місяців до 23.04.2022 з фіксованою процентною ставкою 17,99% річних.
Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав кредит, тоді як відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 11 187,74 грн та заборгованість зі сплати нарахованих відсотків у розмірі 559,08 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як зазначено у ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до ст. 526, 527 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків перед ПАТ «Державний ощадний банк України», у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11 746,82 грн.
Згідно зі ст. ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Частиною 1 статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до пункту 2.1 договору добровільного страхування кредитів, предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення Позичальниками Кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ним процентів, що передбачені кредитними договорами. Вигодонабувачем за цим договором є Страхувальник (п.2.3).
Пунктом 4.1 вказаного договору встановлено, що страховим випадком за договором є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у Страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.
Відповідно до п. 8.1 договору Страхувальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дня настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, письмово повідомити про це Страховика шляхом надання Страховику Загальної заяви, Реєстру з одночасною передачею копій всіх документів, які свідчать про настання страхового випадку і про розмір збитку.
Згідно із п. 8.2.1 договору Страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати отримання вказаних документів з`ясувати обставини страхового випадку, прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті з відповідним обґрунтуванням та скласти відповідний Страховий акт.
У п. 8.6. договору встановлено, що до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим Договором, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Установа Страхувальника має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язання, що є страховим випадком, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило ПАТ «Державний ощадний банк України» страхове відшкодування у розмірі заборгованості за кредитним договором №30/1-2019 від 24.04.2019 11 746,82 грн, а до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 на вказану суму.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Статтями 516, 517 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відтак, до позивача перейшло право вимоги до відповідача у межах суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 746,82 грн.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем відзив на позов не подано, а також не надано доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості по кредитному договору та розміру страхового відшкодування, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України.
За вказаних обставин, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого право вимоги за страховим відшкодуванням перейшло до позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 908,00 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 адвокатом Бартосевичем Б.В. та ордеру.
Позивач сплатив на користь адвоката 4800,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується платіжним дорученням №484 від 13.01.2022 та актом приймання-передачі послуг від 12.01.2022.
Суд з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутністю клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, 512-517, 525, 526, 530, 611, 979, 980, 993, 1050, 1054, ЦК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн 00 коп судового збору та 4800 грн 00 коп витрат на правничу допомогу, а всього 5 708 (п`ять тисяч сімсот вісім) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко