ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5984/22 Справа № 185/8775/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він протягом 15 років та 3 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатію попереково-крижову LS-S1, шийної С5-С7, хронічний (пиловий) бронхіт, нейросенсорну приглуховатість, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 05 грудня 2014 року.

Вказує, що 22 січня 2015 року згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії було первинно (повторно) сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з чим, має необхідність у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванню, рекомендовано нагляд в невропатолога та травматолога, протипоказана робота в підземних умовах, в умовах шуму та пилу, важка фізична праця. 23 січня 2019 року повторним висновком МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності вже безстроково.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, звільнення із займаної посади за станом здоров`я, проходження тривалого лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про порушення з боку відповідача. Позивачем не надано доказів про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже, враховуючи факт відсутності встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою підставою для його відповідальності. Зазначає, що спричинення позивачу моральної шкоди нічим об`єктивно не підтверджено, матеріали не містять будь-яких доказів направлення лікарів на лікування, рецептів на отримання ліків тощо. Згідно ж наданої довідки МСЕК вбачається, що позивач не потребує реабілітації, стороннього догляду або допомоги, додаткового харчування, побутового обслуговування, протезування, спеціальних засобів пересування, консультацій психолога чи психіатра. Індивідуальна програма реабілітації інваліда в матеріали справи не надана, що свідчить про невиконання позивачем заходів, направлених на відновлення свого здоров`я. Наявність третьої групи інвалідності вводить обмеження лише щодо шкідливих та важких умовах, та не позбавляє право працювати взагалі. Позивач з 2006 року мав захворювання здоров`я, проте навмисно приховав про це та продовжив працювати у шкідливих умовах. Зі скаргами на умови праці позивач протягом усього часу роботи не звертався, з умовами праці був ознайомлений. Вказує, що позивач має високу пенсію та отримав фінансову допомогу при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 надав пояснення, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відмовити, посилаючись на правильність висновку суду першої інстанції по суті спору та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею з 31 січня 1997 року по 23 квітня 1998 року, з 17 січня 200 року по 28 липня 2003 року, з 29 грудня 2003 року по 07 липня 2014 року (а.с.32-48).

07 липня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади підземного гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.47-48).

18 листопада 2014 року Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини від 18 листопада 2014 року складено медичний висновок лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувального-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, затверджений протоколом протоколу №1882 (а.с.19-21).

05 грудня 2014 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, головного державного санітарного лікаря м.Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районів ОСОБА_2 , відповідно до якого хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, та у результаті виконання важкої фізичної праці. Причинами виникнення якого є запиленість, фізичне перевантаження, шум.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія попереко-крижова LS-S1, шийної С5-С7, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродисфункцією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеню), деформуючого остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФС першого ступеню) та колінних суглобів (ПФС першого ступеню); хронічний (пиловий) бронхіт, нейросенсорну приглуховатість першого ступеня (а.с.14-15).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22 січня 2015 року, серії 12 ААА № 004436, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість) (а.с.9).

Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 23 січня 2019 року, серії 12 ААА № 075597, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість) (а.с. 9).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №204465 23 січня 2019 року встановлено ОСОБА_1 повторно та безстроково третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана велика фізична праця, шум, пил (а.с.13).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на стійкий біль та обмеження рухів у плечовому, ліктьовому, колінних суглобах, шийному, грудному та поперековому відділах хребта з іррадацією в нижні та верхні кінцівки, віддишку при помірному навантаженні, кашель з виділенням слизової мокроти, оніміння нижніх та верхніх кінцівок, затруднене дихання, зниження слуху, загальну слабкість, підвищений артеріальний тиск та болі в області серця (а.с. 22-31).

Рекомендовано нагляд лікарів за місцем мешкання, щорічні курси реабілітації прийом медикаментів групи НПЗП, ангіо- і хондропротекторів, вітамінних комплексів, препаратів, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-м`язових сінапсах. Рекомендовано уникати переохолодження, прийом бронхолітиків і відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування (а.с.14-25).

31 березня 2016 року позивачем було складено заяву та укладено з роботодавцем угоду, якими ОСОБА_1 підтверджено факт відсутності будь-яких психологічних переживань та моральної шкоди, а також будь-яких претензій з приводу відшкодування моральної шкоди. При звільненні останньому буде здійснена одноразова виплата за стаж роботи в галузі в порядку та розмірі встановленим умовами колективного договору (а.с.51-52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю, та у свою чергу до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - Постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, що складає 60% та третю групу інвалідності, а саме довідку Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22 січня 2015 року, серії 12 ААА № 004436, якою первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), а також довідку до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №204465 23 січня 2019 року, якою встановлено ОСОБА_1 повторно та вже безстроково встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання, та рекомендовано нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Вказані лікарські документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, головного державного санітарного лікаря м.Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районів Атоєва Б.М., відповідно до якого хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, та у результаті виконання важкої фізичної праці. Причинами виникнення якого є запиленість, фізичне перевантаження, шум.

Також колегія суддів звертає увагу, що здійснюючи відповідне розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 , головою комісії - головним спеціалістом Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області Хамазою В.В. та членом комісії - Ровною О.М. викладено окремі думки з приводу розслідування, в яких останні зазначають, що при вивченні умов праці потерпілого, уповноваженим представником роботодавця надавалися дані про фізичне перенавантаження, перевищення гранично допустимої концентрації пилу в повітрі робочої зони, перевищення рівня шуму, що є порушенням вимог Державних санітарних правил "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095 - 2002, ГОСт 12.1.005-88 ССБТ "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны» (мова оригіналу), "Державних санітарних норм виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку, ДСН 3.3.6.037-99. Саме вказані фактори, згідно повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за Формою П-3 № 863 від 18 листопада 2014 року "Українського науково-дослідного інституту промислової медицини" м.Кривий Ріг, спричинити розвиток професійного захворювання.

Вказували про необхідність встановлення осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, в той же час, члени комісії зі сторони роботодавця та профспілкового органу відмовилися у визначенні винних осіб.

Дані окремі думки також свідчать про вину роботодавця у нестворенні своїм працівникам безпечних та нешкідливих умов, що у свою чергу нівелює доводи апелянта щодо відсутності його вини у спричиненні позивачу професійного захворювання.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, що негативно впливає на його життєдіяльність, тривалий час наглядається в лікарів, потребує постійне медикаментозне та санаторне лікування, втрата працездатності є невідновною. Усвідомлення стійкої втрати працездатності та невідновного погіршення здоров`я, що впливає на рівень його життєдіяльності, дійсно спричинює йому моральні страждання.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макарова М.О.