Номер провадження: 22-ц/813/4505/22
Справа № 947/6490/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 50% вартості навчання та стягнення аліментів на повнолітню доньку

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача 50% вартості оплати за навчання доньки ОСОБА_3 , тобто 27300 грн. та продовжити виплату аліментів з 25.06.2021 року до закінчення навчання, а саме до 01.02.2022 року включно.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення 50% вартості навчання та стягнення аліментів на повнолітню доньку.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 22668 (двадцять дві тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок в якості 50% вартості оплати за навчання ОСОБА_3 .

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання рішення законної сили і до закінчення її навчання в ДВНЗ «Одеський коледж економіки, прав та готельно-ресторанного бізнесу» тобто до 01.02.2022 року, у розмірі ј частини від усіх видів доходів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року повністю та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси 29 серпня 2012 року у справі №1512/6953/2012 було задоволені вимоги ОСОБА_1 та розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 25 червня 2005 року у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одесі, актовий запис №255 (а/с 8).

Під час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу проживає із матір`ю, та рішенням суду від 29.04.2014 року у справі №520/5964/13 з батька ОСОБА_1 стягнуто аліменти на неповнолітню доньку у розмірі ј частини від усіх доходів (а/с 9).

Згідно договору про надання освітньої послуги у Державному вищому навчальному закладі «Одеській коледж економики, права та готельно-ресторанного бізнесу» від 24.12.2019 року виконавець коледж взяв на себе зобов`язання надати освітні послуги ОСОБА_3 , згідно навчального плану з 01.09.2018 року по 01.02.2022 року , а ОСОБА_2 оплатити навчання за цей час у загальному розмірі 45336,00 грн. (а/с 13).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд вихоив з того, що позовні вимоги стосовно стягнення на користь позивачки з відповідача половини вартості навчання доньки а також стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання, є такими що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із утриманням батьками дітей врегульовані Сімейним кодексом України (далі СК України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

За правилами ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Судовим розглядом справи встановлено, що у сторін у справі є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Судом також встановлено і доведено факт досягнення на момент винесення рішення донькою повноліття та її продовження навчання у Державному вищому навчальному закладі «Одеській коледж економики, права та готельно-ресторанного бізнесу» (а.с. 13).

Згідно матеріалів справи, позивачкою була проведена оплата за навчання в повному обсязі, а саме в розмірі 45336,00 грн. (а.с. 13, 13 зворот).

З урахуванням вищенаведенного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про обгрунтованість вимог позивача про стягнення аліментівна утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про стягнення з відповідача 22668 грн. 00 коп. в якості 50% вартості оплати за навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що в ході розгляду справи, не встановлено факту його ухилення від утримання доньки.

Проте, такі доводи є необгрунтованими, з огляду на те, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка ОСОБА_2 зазначала, що відповідач за останні 3 роки жодного разу не бачив доньку, на телефонні дзвінки не реагує, усі прохання мирно вирішити матеріальні питання ігнорує, внаслідок чого вона була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом, що свідчить про ухилення відповідача від утримання доньки.

Твердження апелянта ОСОБА_1 про його незгоду сплачувати за навчання у зв`язку із незгодою навчання саме у цьому закладі без будь яких пропозицій щодо іншої участі у розвитку дитини, на думку суду також можливо розцінити лише як свавілля без урахування інтересів і думки дитини та виходячи із власного ставлення батька до того, що лише він має право вирішувати всі важливі інтереси дитини, а якщо це не так він відмовляється приймати у цьому участь.

Також, як встановлено матеріалами справи, у судовому засіданні суду першої інстанції відповідач заявляючи що згоден оплатити будь яке інше навчання дитини на конкретну пропозицію позивачці щодо оплати хоча б курсів англійської мови, як можливості мирного врегулювання спору зазначив що він сам вирішує що буде оплачувати.

Взагалі слід зазначити, як встановлено матеріалами справи та вбачається зі змісту апеляційної скарги, позиція відповідача ОСОБА_1 зводиться до наступного: він проти, щоб дитина їздила на навчання в будь який заклад освіти в м.Одесі з передмісття. Він не заперечує проти проживання доньки із ним в квартирі в м.Одесі та її навчання в м.Одесі, оскільки зазначене раціонально підвищить ККД часу та витрат на навчання. Також відповідач зазначає, що обрання та перевага позивачкою безоплатного навчання в рейтинговій школі і платне навчання в нерейтинговому коледжі, без урахування його думки, матеріальної можливості та окремо, неподання документів на участь у конкурсі на бюджетну форму навчання в коледжі, фактично переклала на нього моральну відповідальність за нерозсудливе рішення та несправедливий тягар додаткових матеріальних витрат.

Разом з тим, хибними є твердження апелянта про необхідність його згоди на навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона немає самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що встановивши обставини в справі, перевіривши докази та заперечення сторін, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач обрав позицію не забезпечувати дочку та наводить з цього приводу підстави, які не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на судову практику судів касаційної інстанції не є релевантною до цієї справи, оскільки не містить правових висновків стосовно застосування ст. 199 СК України.

Доводів та заперечень щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходів, апеляційна скарга не містить, а містить лише посилання апелянта про те, що аліменти він сплачує системно та вчасно, заборгованості немає.

Окрім того, як встановлено матеріалами справи, у судовому засіданні суду першої інстанції 19.07.2021 року (а.с. 87), відповідач сам стверджував, що він самостійно вже звернувся до установи в якій він працює щодо продовження відрахування у розмірі ј частки від його доходів в якості аліментів, тобто фактично визнав дані вимоги позивачки.

З урахуванням вищенаведенного, апеляційний суд погоджується із висновоком районного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання у розмірі у розмірі ј частини від усіх видів доходів та про стягнення з нього 22668 гривень 00 копійок в якості 50% вартості оплати за навчання доньки - ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 50% вартості навчання та стягнення аліментів на повнолітню доньку залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда