Справа № 128/2614/20

РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2022 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Шикун Я.С.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що він 22 грудня 2018 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовий запис №3359. 04 червня 2019 року ОСОБА_2 , на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновою Г.І., 23 квітня 2019 року за реєстром № 643, діюча від імені ОСОБА_1 , як представник продавця відповідно до договору купівлі- продажу частини квартири по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 04 червня 2019 року за реєстром №1005, одержала від ОСОБА_4 , покупець по договору купівлі-продажу частини квартири, належні йому від продажу грошові кошти в розмірі 152 718,00 грн. Позивач вказує, що на підставі вказаної вище довіреності відповідачка сплатила з належних йому від продажу частини квартири грошових коштів його борг ОСОБА_4 в розмірі 18 326,00 грн та 42 729,99 грн заборгованості по виконавчому провадженні №55461510 ДВ 7 від 07.06.201 року. В подальшому після сплати належних з нього платежів, відповідачка не повернула залишок грошових коштів в розмірі 91 662,01 грн., що йому належить від продажу частини квартири, як і не повернула примірник договору купівлі-продажу частини квартири, що йому належала. Також згідно матеріалів позову повідомляє суд про те, що від відповідачки наприкінці липня 2019 року з належної йому суми грошових коштів у розмірі 91662,01 грн., він отримав лише грошові кошти у розмірі 100,00 доларів, що в перерахунку на українську гривню на певний день становило 2 508,00 грн., згідно встановленого Національним Банком України офіційного курсу 25,08 гривні за долар. За таких обставин, враховуючи відсутність між ним та відповідачкою, станом на день повернення грошових коштів, що йому не повернуті грошові кошти в розмірі 89 154,01 грн набуті відповідачкою безпідставно. Також в позові про стягнення моральної шкоди зазначив, що протиправними діями відповідачки йому було нанесено моральну шкоду, так як був змушений перебувати з вини відповідачки у фінансовій скруті, права на привласнення коштів позивача відповідачка не мала та діяла незаконно. Моральну шкоду оцінив первинно в 60 00 грн, в подальшому збільшив позовні вимоги щодо моральної шкоди на 10 000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, в задоволені позову просить відмовити, виходячи з наступного. Зазначає, що 22.12.2018 року між нею та позивачем був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. З моменту реєстрації шлюбу по березень місяць 2020 року ми проживали разом як сім`я та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_2 . Також вказує, що має двох малолітніх дітей від першого шлюбу, які проживали разом з нами. Вказує, що 23.04.2019 року позивачем була видана на її ім`я довіреність з метою продажу належної йому частки квартири під номером АДРЕСА_3 , з правом підписання договору купівлі-продажу квартири та отримання від продажу грошових коштів. Пояснює, що за домовленістю з позивачем вона по довіреності мала підготувати всі документи для продажу та здійснити продаж частки квартири його рідній сестрі (по матері) - ОСОБА_4 .. Так, нею 04.06.2019 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. була відчужена (продана) покупцю частка квартири. Між сторонами договору (за погодженням із позивачем) фактична вартість частки квартири визначалася у розмірі 5 000,00 доларів США, що еквівалентно було на дату укладання договору по курсу комерційних банків (26.90-27.00 грн за 1 долар США) приблизно 135 000, 00 грн.. Однак зазначити фактично сплачену у договорі вартість частки квартири сторони не мали можливості, так як нотаріусом було роз`яснено, що згідно чинного законодавства України вартість договору не може бути меншою від оціночної вартості квартири. А мінімальна оціночна вартість частки квартири згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості становила 152 718,00 грн., яку і зазначили у договорі. Так, як покупець розраховувалась в іноземній валюті та враховуючи борг позивача перед покупцем у розмірі 600 доларів США (позивач визначає цей борг у позовні заяві у розмірі 18 326 грн.) нею було отримано від покупця до підписання договору у розмірі 5000 - 600 = 4400 доларів США. Саме загальну суму у розмірі 4400 доларів США нею було отримано від покупця - рідної сестри (по матері) позивача, за продаж їй частки квартири. В подальшому дані кошти були передані позивачу та в колі сім`ї обговорено подальше їх використання. Частину грошових коштів (42 729,00 грн.) було вирішено спрямувати на погашення заборгованості позивача зі сплати аліментів, а решту було залишено для використання їх на потреби сім`ї. На підтвердження передачі позивачу коштів нею від позивача 06.06.2019 року була отримана власноручна розписка про, те що за вилучену суму його частки квартири він довіряє їй сплатити кошти по аліментах, до решти суми претензій не має. Так, як позивач за період нашого перебування у шлюбі працював лише декілька місяців із заробітком у розмірі мінімальної заробітної плати, утримання нашої сім`ї із чотирьох осіб здійснювалося із заробітної плати відповідачки, яку вона отримує працюючи на посаді акушерки в КНП ВМКЛ «ЦЕНТР МАТЕРІ ТА ДИТИНИ». Звичайно грошові кошти отримані позивачем від продажу частки квартири були спрямовані нами спільно на задоволення потреб нашої сім`ї, а саме були закуплені дрова на обігрів будинку взимку, відремонтована покрівля даху будинку та ін. Крім того, у грудні 2019 року з тих же коштів отриманих від продажу частки квартири (близько 17 000,00 грн.) сторони спільно відпочивали у Туреччині.Як зазначено, позивач зі мною перебував у зареєстрованому шлюбі. На час передання коштів отриманих на підставі договору купівлі-продажу шлюбні відносини існували, шлюб не був розірваний. Тому, реалізувати механізм, передбачений ст. 1212 ЦК України, для стягнення коштів, переданих членом сім`ї іншому члену сім`ї - чоловіком на користь дружини за наявності правового зв`язку між ними (подружжя) неможливо юридично. Враховуючи наведене, чинність сімейних відносин є перешкодою для визнання майна набутим безпідставно.

В свою чергу позивачем ОСОБА_1 було подано заперечення на відзив, за яким всі факти викладені відповідачкою заперечує у повному обсязі, власні вимоги підтримує.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та кінцево просив стягнути з відповідачки 3552,23 долари США, та моральну шкоду в розмірі 73902,34 грн. Суду показав, що дійсно за договором купівлі- продажу належної йому частки квартири, яка перейшла до нього в порядку спадкування, відповідачкою за його дорученням було отримано 4400 доларів США. З цієї суми було сплачено заборгованість по аліментам, а з решти коштів він отримав від відповідачки лише 100 доларів США. Решту коштів відповідачка залишила собі і до теперішнього часу кошти йому не повернула, в зв`язку з чим він був змушений звернутися з позовом до суду. На що витратила кошти відповідачка йому не відомо, стверджує що на загальні потреби сім`ї кошти не витрачалися.

Відповідачка ОСОБА_2 та її адвокат заявлені позовні вимоги не визнали. Суду відповідачка показала, що грошові кошти в сумі 4400 доларів США після вчинення договору купівлі-продажу вона отримала за довіреністю позивача. А отже, гроші були нею отримані на законних підставах. В подальшому за погодженням з позивачем та з його відома вона заплатила його заборгованість по аліментам. Також на ці гроші вони разом їздили відпочивати за границю. Решту грошей було використано на потреби сім`ї, зокрема, на забезпечення тепла у будинку, де вони проживали. Все це позивачу є відомим. Тому, вважає, що гроші не були набуті нею безпідставно, моральну шкоду вважає не доведеною та в задоволенні позову просить відмовити.

Врахувавши позицію сторін, дослідивши подані сторонами докази, заслухавши покази свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

За ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовий запис №3359, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

23.04.2019 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновою Г.І., та зареєстрована в реєстрі за № 643 (а.с.8).

04 червня 2019 року ОСОБА_2 , на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновою Г.І., 23 квітня 2019 року за реєстром № 643, діюча від мого імені ОСОБА_1 , як представник продавця відповідно до договору купівлі- продажу частини квартири по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 04 червня 2019 року за реєстром №1005, одержала від ОСОБА_4 , покупець по договору купівлі-продажу частини квартири, належні йому від продажу грошові кошти в розмірі 152 718,00 грн (а.с.8-9).

На підтвердження передачі позивачу ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 від позивача 06.06.2019 року була отримана власноручна розписка про, те що за вилучену суму його частки квартири він довіряє їй сплатити кошти по аліментах, до решти суми претензій не має. (а.с.27).

05.11.2020 року згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127/13073/20) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення набрало законної сили. (а.с.68).

Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судоми є встановленим, що договір купівлі-продажу належної позивачу частки був вчинений відповідно до волі власника ОСОБА_1 , і відповідачка, вчиняючи даний правочин, діяла від імені власника та отримала грошові кошти за продану частку квартири в сумі 4400 доларів США, згідно доручення, відповідно до його змісту та суті.

Як встановлено судом довіреність від 23.04.2019 року позивачем ОСОБА_1 оспорена в судовому порядку не була, як і договір купівлі-продажу частини належної йому квартири.

Згідно з статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Таких висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частини першої статті177, частини першої статті202, частин першої та другої статті205, частини першої статті207, частини першої статті1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Отже, виходячи з вищевказаних нормативних положень, не може бути визнаним як безпідставне набуте майно, майно, яке отримано за довіреністю власника, законність якої не оспорюється та яка не є визнаною недійсною на момент вчинення правочину.

Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що грошові кошти, отримані відповідачкою за дорученням позивача за вчинення правочину купівлі-продажу отримані на належній правовій підставі довіреності, і дія ст.1212 ЦК України на них не поширюється.

Крім того, суд враховує, що з вказаних грошових коштів було здійснено за згодою позивача розрахунок по заборгованості по аліментам, а решта коштів витрачена на потреби сім`ї, під час перебування сторін у шлюбі.

Тому, виходячи з зазначеного, суд вважає, що позов в частині стягнення безпідставно набутих коштів до задоволення не підлягає.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує, що вказана вимога є похідної від вимоги щодо стягнення безпідставно набутих коштів та ґрунтується на підтвердженні факту безпідставного набуття відповідачкою грошових коштів належних позивачу.

Враховуючи недоведеність позивачем позовної вимоги, щодо безпідставного набуття відповідачкою належних йому грошових котів, суд вважає, що позов щодо стягнення моральної шкоди є таким, що до задоволення не підлягає.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, при вирішені судового розгляду суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 в стягненні судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу) у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.4,12,13,202,203,205,206,1212,1215 ЦК України, ст.ст. 4,19,76,81,200, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди та судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ганкіна