Номер провадження: 22-ц/813/6572/22
Справа № 501/158/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2022 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Смирнова В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, на стороні позивача з самостійними вимогами ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача приватний нотаріус Дністровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у справі за її позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, на стороні позивача з самостійними вимогами ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача приватний нотаріус Дністровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій просила зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від26.06.2019 року про зареєстрований реєстрі за № 1828, який вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що дана квартира є єдиним житлом для позивача, в якій зареєстровані і проживають неповнолітні діти, та забезпечення позову необхідно для ефективного захисту порушених та оспорюваних прав, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2022 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог закону не взяв до уваги, що обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису на звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно до розгляду справи по суті є співмірним заявленим позовним вимогам.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 07 вересня 2022 року були сповіщені.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 44).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, до заяви не надано доказів, та не зазначено підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з тих підстав, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи та до нього суд дійшов у порушення норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 753/2380/18-ц (касаційне провадження № 61-38399св18).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено право суду забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову при оскарженні виконавчого документа.

Діючим законодавством визначено, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, на стороні позивача з самостійними вимогами ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача приватний нотаріус Дністровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який вона оскаржує.

З наданої до суду інформації про виконавче провадження вбачається, що на підставі виконавчого напису від 26.06.2019 року №1828 було Чорноморським ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження 67556674 про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 .

Також постановою Чорноморського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому колегія суддів приходить до висновку, що оскільки між сторонами виник спір з приводу звернення стягнення на майно боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса та існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду, а тому є підстави для забезпечення позову. При цьому обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, адекватним та не порушує права інших осіб.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки, постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 26.06.2019 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1828, який вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 вересня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра