ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2407/14-ц Номер провадження 22-ц/814/796/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів : Пікуля В.П., Панченка О.О.

за участю секретаря : Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справ за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою директора з правових питань ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» С.В. Алексашкіної

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21 лютого 2014 року становила 129 118,19 грн., із яких: - 53 676,64 грн. заборгованість за кредитом; 21 155,48 грн. заборгованість по несплаченим процентам; 54 286,07 грн. нарахована пеня за порушення строків сплати кредитних коштів, а також пропорційно просили стягнути судовий збір по 645,59 грн. з кожного.

Позов мотивовано, тим що 06 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0014/73/107582, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 94 500 грн. строком користування до 06 червня 2015 року та зі сплатою 20,7% річних. Відповідно до умов кредитного договору позичальник взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконувала.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , Банк уклав 06 червня 2008 року з ОСОБА_2 договір поруки, згідно якого останній зобов`язувався перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі.

У справі 04 червня 2014 року ухвалено заочне рішення, яким позов Банку було задоволено у повному обсязі (т. 1 а.с. 43-44). За заявою представника Банку були видані виконавчі листи.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2020 року у справі замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року прийнято заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, призначено до розгляду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2021 року відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення мотивоване тим, що в ході виконання заочного рішення у даній справі з ОСОБА_2 , як поручителя, було стягнуто значно більшу суму, а ніж визначено рішенням. Враховуючи те, що ОСОБА_2 у повному обсязі виконав зобов`язання забезпечене порукою, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу на вказане рішення суду подала директор з правових питань ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» С.В. Алексашкіна, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 про наявність заочного рішення та про стягнення з нього суми заборгованості за рішенням суду був обізнаним, оскільки з 2015 по 2020 рр. з його заробітної плати стягувалися грошові кошти.

Вказує, що відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 06.06.2008 року. Судом не було взято до уваги продовження строків виконання основного зобов`язання, а саме: погашення чергового платежу згідно графіку погашення кредиту. Більше того, додатковою угодою від 26.03.2009 року до кредитного договору строк погашення кредитної заборгованості було продовжено до 06.03.2016 року.

Зазначає, що договір поруки діє до повного виконання боргових зобов`язань. Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання зобов`язань частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо. Вказує на висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15, від 25 квітня 2018 року у справі № 638/13998/14, від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13.

Встановивши наявність заборгованості перед банком на час звернення Банку з позовом, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль», яке змінило свою назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0014/73/107582, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 94 500 грн. строком користування до 06 червня 2015 року, зі сплатою 20,7% річних. (т. 1 а.с. 4-6).

В цей же день, для забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/0014/73/107582, згідно якого останній зобов`язувався перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за зобов`язання ОСОБА_1 , що виникли з кредитного договору № 014/0014/73/107582 в повному обсязі.

Враховуючи неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, банком 03 серпня 2012 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному окремо, було направлено повідомлення з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 80 145,38 грн., а також сплатити пеню в розмірі 24 746,37 грн. не пізніше 20 вересня 2012 року (т. 1 а.с. 15).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21 лютого 2014 року заборгованість за кредитом складає: 53 676,64 грн. (у т.ч. прострочена 3387,09 грн), за процентами 21 155,48 грн (у т.ч. прострочена 20 588,57 грн.), пеня 54 286,07 грн.

Оскільки заборгованість не була погашена ні позичальником, ні поручителем, 21 березня 2014 року банк звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 129 118,19 грн.

Встановлено, що у даній справі 04 червня 2014 року ухвалено заочне рішення, яким позов Банку було задоволено у повному обсязі.

12 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк», а в подальшому, 12 грудня 2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 014/0014/73/107582 від 06.06.2008 року (т. 1 а.с.76-98).

Ухвалами суду від 15 липня 2020 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у ході виконання заочного рішення суду та від 06 серпня 2021 року до участі у справі, в порядку процесуального правонаступництва, було залучено позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» замість ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що банк пред`явивши боржнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобов`язань, тому з позовом до поручителя звернувся після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку з моменту настання строку повернення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд виходив з того, що стягнутий з поручителя ОСОБА_2 борг у ході виконавчого провадження при виконанні заочного рішення суду у розмірі 138 439,67 грн., фактично перевищує визначений судом у даній справі борг відповідача ОСОБА_1 . Тому стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором фактично призведе до подвійного стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду прешої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Договорам поруки встановлено, що порука діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, що не є визначенням строку його дії в розумінні вимог ст. 251 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим, 03 серпня 2012 року Банк направи письмову вимогу до боржника та поручителя про дострокове повернення кредиту, встановивши строк до 20 вересня 2012 року (а.с. 15). Відповідачі у вказаний строк, свій обов`язок щодо дострокового повернення коштів не виконали.

Оскільки Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явив позичальникові вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та вказав що заборгованість має бути погашена до 20 вересня 2012 року, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредиту змінюється строк виконання основного зобов`язання та порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)).

Встановивши факт направлення Банком 03 серпня 2012 року позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, суд першої інстанції обргунтовано прийшов до висновку, що строк виконання основного зобов`язання настав, кредитну заборгованість потрібно було погасити до 20 вересня 2012 року.

Звернувшись до суду з даним позовом 21 березня 2014 року до ОСОБА_2 , Банк пропустив встановлений частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строк пред`явлення позову до поручителя.

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі, про продовження строків основного зобов`язання погашенням чергового щомісячного платежу, оскільки кредитор з відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів, тому відповідно змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що додатковою угодою між кредитором та кредитодавцем продовжено строк виконання зобов`язань до 06.03.2016 року. Так як в матеріалах справи відсутні будь які докази узгодження або укладення додаткових угод до договору поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 , як поручитель, виконав зобов`язання забезпечене порукою у повному обсязі.

У справі встановлено, що Банком було змінено строк виконання основного зобов`язання, шляхом направлення відповідної вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, тому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були відсутні підстави для нарахування позичальнику відсотків за користування кредитом та відповідно нарахування пені після 20 вересня 2012 року.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, станом на 26 вересня 2012 року, становить - 78 630,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 53 676,64 грн.; відсотків - 8 126,95 грн.; пеня - 16 827,01 грн.

З інформації наданої Крюківським ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06 квітня 2021 року за № 16479, вбачається, що за період з 06.03.2015 року по 06.04.2021 року, у ході та в межах виконавчого провадження, з ОСОБА_2 було стягнуто 138 439,67 грн.

З викладено вбачається, що ОСОБА_2 , як поручитель, виконав зобов`язання забезпечене порукою у повному обсязі. Стягнута у ході виконавчого провадження сума заборгованості є більшою ніж та, яка існувала станом на 26 вересня 2012 року (78 630,60 грн.).

Підстав для стягнення суми залишку заборгованості боргу з ОСОБА_1 по виконавчому провадженню по виконанню заочного рішення суду, у розмір 18 088,79 грн. на користь стягувача не має, оскільки вказана сума залишку заборгованості визначена виконавцем на підставі скасованого заочного рішення від 04 червня 2014 року.

Таким чином, стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором призведе до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи скаржника про обізнаність ОСОБА_2 про наявність заочного рішення, не впливають на законність оскаржуваного рішення. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи судом першої інстанції в 2014 році, а також інформації про направлення останньому копій судового рішення та копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, - підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора з правових питань ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» С.В. Алексашкіної -залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.06.2022.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль