Номер провадження: 22-ц/813/5361/22
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії::

Головуючого Гірняк Л.А.

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1

- про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в розмірі 44 451,00 грн., суми витрат на встановлення розміру збитку у розмірі 246,32 грн. та судового збору у сумі 1921,00 грн., -

встановив:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

18.10.2019 Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в розмірі 44 451,00 грн., суму витрат на встановлення розміру збитку у розмірі 246,32 грн. та судового збору - 1921,00 грн.

В обґрунтування позову МТСБУ вказувало на те, що в результаті ДТП, яка трапилася 30.04.2016, був пошкоджений автомобіль «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який йому належить на праві власності. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода потерпілій особі не була відшкодована винуватцем ДТП. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування, на підставі п/п «а» п.41.1 ст.41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до позивача, який здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 44 451,00 грн. На час звернення до суду в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, проте заперечення проти нього виклав у заяві про скасування заочного рішення від 03.11.2020, яке було скасовано ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021, в якій зазначив, що з позовом не згоден, оскільки під час складення адміністративних матеріалів був потерпілим, його не було визнано винним за рішенням суду, висновок судової автотехнічної експертизи від 01.02.2017, на якому ґрунтувалася постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017, проведений на підставі методик та нормативних актів, що втратили чинність та є неактуальними на момент проведення експертизи. Крім того, його не було повідомлено про огляд автомобіля, на час проведення експертизи МТСБУ не мало навіть рішення суду, яким звільнено ОСОБА_2 від відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2021 позовні вимоги МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 44451 грн. 00 коп., витрати на встановлення розміру збитку та збір документів у розмірі 246,32 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Задовольняючи позов, суд встановив, що 30.04.2016 о 15.00 год. на нерегульованому перехресті вул. Бадаєва та вул. Слобідська за участю транспортного засобу марки «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Каwаsaki Ninja», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , трапилась ДТП, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017, яке постановою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 залишено без змін, ОСОБА_2 було звільнено від накладення адміністративного стягнення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд встановив, що винним у вчиненні ДТП є ОСОБА_1 . Такого висновку суд дійшов на підставі висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким була проведена судова автотехнічна експертиза та було встановлено, що саме фактичні дії водія мотоцикла не відповідали вимогам ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з фактом ДТП, а фактичні дії водія автомобіля ОСОБА_2 відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР, з яким погодилися суди першої та апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_2 від відповідальності за адміністративне правопорушення.

Відповідач, спростовуючи зазначені висновки експертів, не заявив клопотання про призначення судової експертизи, а отже не довів відсутність своєї вини.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

Оскільки на момент ДТП відповідач не мав чинного договору цивільно-правової відповідальності та не відшкодував потерпілому ОСОБА_2 шкоду, то власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування 01.08.2016 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду відповідною заявою.

Відповідно до звіту №284/17 від 25.07.2017, складеного ФОП ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту визначена за витратним підходом та станом на 25.07.2017 складає 44 451,00.

На підставі наказу №7732 від 22.08.2017 власнику транспортного засобу ОСОБА_2 23.08.2017 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 44451,00 грн.

Також 09.09.2016 позивачем сплачено вартість дослідження по встановленню вартості шкоди, яка склала 246,32 грн.

Суд розглянув справу на підставі ст.ст.993, 1166 ч.1, 1187 ч.2, 1191 ЦК України, п.22.1 ст.22, п/п "а" п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стягнув страхове відшкодування та вартість дослідження по встановленню шкоди з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2021, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вищезазначеного рішення та просить постановити нове рішення про відмову МСБУ у позові в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права а порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції:

- не дослідив всі докази та доводи відповідача, прийняв рішення на підставі нечинних методик та нормативів, викладених в експертних висновках;

- не врахував порушення позивачем законодавчих вимог, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до невірного встановлення особи потерпілого та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 30.04.2016;

- не дослідив суттєві порушення процедури проведення огляду, оцінки транспортного засобу ОСОБА_2 та порушення прав апелянта як сторони, яка є потерпілою в ДТП;

- не встановив на підставі поданих доказів порушення позивачем встановлених законодавством строків між зверненням та фактичними виплатами страхового відшкодування, що стало наслідком безпідставного (протиправного) здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_2 ;

- не застосував п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Також апелянт зазначив, що:

1) постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017, якою закрито провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 не доводить його вину;

2) висновок судової автотехнічної експертизи № 3809 від 01.02.2017, на яку суд посилається у постанові Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017, не є доказом його вини, оскільки:

- складений на підставі методик та нормативних актів, що втратили чинність та є не актуальними на момент проведення експертизи;

- в частині швидкості мотоцикла та можливості уникнення зіткнення з моменту виявлення небезпеки та реакції водія на її уникнення з технічної точки зору не є достовірним;

- експертом не надано оцінки, що ОСОБА_2 не зупинявся перед виїздом на перехрестя, при цьому змінював напрям руху, та не з`ясоване питання ч не створював він небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, які знаходилися у сліпій зоні;

- експерт у мотивувальній часині керувався поняттям «цілком очевидно»;

3) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає право позивача пред`явити позов в порядку регресу до нього;

4) документи, які стали підставою для прийняття МТСБУ рішення на здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_2 , є протиправними, а виплати безпідставними, оскільки:

- повідомлення по ДТП від 01.08.2016 надійшло від ОСОБА_2 на реєстрацію до МТСБУ 12.08.2016 з протоколом та схемою ДТП, в яких зазначено винуватцем ОСОБА_2 ;

- 11.08.2016 МТСБУ надає доручення ФОП ОСОБА_3 на виконання робіт із проведення огляду ТЗ із фотографічною фіксацією, протоколом огляду в строк до 01.09.2016, хоча звіти виконані ФОП ОСОБА_3 та отримані МТСБУ 31.07.2017;

- огляд ТЗ ОСОБА_2 проводився без участі відповідача;

- рішення МТСБУ від 22.08.2017 про виплату страхового відшкодування та перерахування коштів прийнято всупереч вимогам підпункту 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ;

- в звітах ФОП ОСОБА_3 зазначені не вірні дані заявника;

- МТСБУ замовило експертизу та її проведення не маючи рішень суду, якими звільнено від відповідальності ОСОБА_2 , оскільки рішення були направлені лише 24.04.2017 та отримані 03.05.2017;

4) повністю дотримався вимог ПДР і Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме:

- запобіг прямого зіткнення, застосував екстрене гальмування;

- з місця ДТП не здвигався і не покидав його;

- брав участь у розгляді справи Управлінням патрульної поліції в м. Одесі та Суворовським районним судом м. Одеси;

- пропонував ОСОБА_2 спільно скласти повідомлення в межах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

5) МСБУ не направляв йому претензії з метою досудового врегулювання спору.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, розглянула справу в порядку письмового провадження без виклику сторін та прийшла до наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 30.04.2016 о 15.00 год. на нерегульованому перехресті вул. Бадаєва та вул. Слобідська за участю транспортного засобу марки «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Каwаsaki Ninja», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 трапилась ДТП, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Також суд встановив, що фактичні дії водія мотоцикла ОСОБА_1 не відповідали вимогам ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з фактом ДТП, та саме він є винним у вчиненні ДТП.

Такого висновку суд дійшов на підставі висновку експерту Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким була проведена судова автотехнічна експертиза, відповідно до якого саме фактичні дії водія мотоцикла не відповідали вимогам пунктів 12.4, 10.1 і 12.1 ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з фактом ДТП, а фактичні дії водія автомобіля ОСОБА_2 відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР, з яким погодилися суди першої та апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_2 від відповідальності за адміністративне правопорушення.

Такий висновок є вірним з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017 у адміністративній справі № 523/7618/16-п, яке постановою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 залишено без змін, водія автомобіля «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було звільнено від накладення адміністративного стягнення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.5-7)..

У розгляді цієї адміністративної справи приймав і відповідач ОСОБА_1 .

З цієї постанови вбачається, що водій мотоцикла Kawasaki Ninja, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 пояснював, що він рухався по вул. Слобідська в сторону вул. Ак. Воробйова зі швидкістю не більше 80 км/г. Під час руху, приблизно за 50-60 метрів він побачив, що на перехрестя вул. Бадаєва, вул. Слобідська, виїхав автомобіль «Мitsubishi Galant», який не зупинився перед перехрестям. Він думав, що автомобіль продовжить рух та перетне перехрестя, у зв`язку з чим він вирішив об`їхати автомобіль з лівого боку. Однак автомобіль зупинився, у зв`язку з чим він вимушений був різко загальмувати, проте мотоцикл понесло юзом, у зв`язку з чим не вдалось уникнути зіткнення.

Для перевірки пояснень учасників цієї ДТП та перевірки її обставин судом була призначена комплексна судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Висновки експертизи викладені в постанові суду, якою встановлено, що:

- фактичні дії водія автомобіля, з експертної точки зору, відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР;

- фактичні дії водія мотоцикла, з експертної точки зору, не відповідали вимогам пунктів 12.4,10.1 і 12.1 ПДР;

- пояснення водіїв - учасників пригоди про її обставини технічно спроможні і достовірні.

- з експертної, технічної точки зору наявність у водія мотоцикла технічної можливості уникнути пригоди належним виконанням вимог ПДР, відсутність у водія автомобіля такої можливості у фактичних обставинах руху мотоцикла означає, що в причинному зв`язку з фактом ДТП знаходяться саме фактичні дії водія мотоцикла, не відповідні вимогам ПДР;

- оскільки водій автомобіля вимоги дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР фактично виконав, зіткнення відбулося за причини неналежних дій водія мотоцикла, слід зробити висновок про відсутність у водія автомобіля технічної можливості уникнення пригоди за причини неналежних дій водія мотоцикла;

- технічна можливість уникнення пригоди для водія мотоцикла полягала в належному виконанні вимог пунктів 12.4,10.1 і 12.1 ПДР, які передбачали необхідність руху зі швидкістю до 60 км/год., перед початком маневрування ліворуч гарантовано впевнитися в небезпеці цього маневру, враховуючи дорожні умови й дорожню обстановку, зокрема, виїзд автомобіля на малій швидкості із «закритої» по критерію оглядовості ділянки перехрестя, та логічності саме зупинки його внаслідок виявлення мотоцикла, тому що розташування мотоцикла на дорозі як раз і вимагало цю зупинку, яка б забезпечила безперешкодний проїзд мотоцикла. Цілком очевидно, що саме належним виконанням указаних вимог ПДР водій мотоцикла мав технічну можливість уникнути пригоди;

- для водія автомобіля був присутній момент виникнення небезпеки для руху, пов`язаний з невідповідними діями водія мотоцикла та виникав саме з моменту початку маневрування мотоцикла в сторону автомобіля, що зупинився для його пропуску;

- для водія мотоцикла небезпека для руху автомобілем не створювалася, бо він своєчасно зупинився на початку перехрестя у положенні, яке гарантувало безперешкодність проїзду мотоцикла;

- при умові продовження прямолінійного руху мотоцикла, він проїхав би повз нерухомого автомобіля з безпечним бічним інтервалом;

- вирішення питання суду про стан автомобіля к моменту зіткнення (стояв - рухався) по наданих матеріалах адміністративної справи експертним шляхом не можливо.

Суд у адміністративній справі № 523/7618/16-п на підставі фактів, встановлених висновком експертизи, встановив, що у причинному зв`язку з фактом ДТП знаходяться саме фактичні дії водія мотоцикла ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам ПДР.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 встановлено, що причиною ДТП став малий досвід ОСОБА_1 в управлінні мотоциклом і велика перерва після одержання прав, перевищення дозволеної швидкості, дозволеної при русі в межах міста і розгубленість в момент ДТП, внаслідок якої він прийняв рішення, що привело до ДТП (а.с.8-11).

Також зазначеними постановами встановлено, що при розгляді справи ОСОБА_1 посилався на технічну невідповідність висновку експерта. Суд зазначив, що позбавлений можливості надати оцінку технічного висновку експерта, оскільки для цього необхідно проведення повторної експертизи, але таке клопотання від ОСОБА_1 не надходило.

Отже, твердження апелянта, що він є потерпілим у цій ДТП, спростовуються зазначеними постановами суду.

Доводи апелянта ґрунтуються на переоцінці висновку експерта, який при розгляді адміністративної справи № 523/7618/16-п був прийнятий судом в якості доказу обставин ДТП, а тому судова колегія їх відхиляє, оскільки встановлені постановами суду у адміністративній справі № 523/7618/16-п факти стосовно участи водія мотоцикла ОСОБА_1 у ДТП у відповідності до вимог ст.82 ч.1 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню у цій цивільній справі, в якій ОСОБА_1 є відповідачем.

Отже, з цих постанов суду вбачається, що ДТП сталося внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, в яких шкоду власнику автомобіля «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було завдано з вини власника мотоцикла Kawasaki Ninja, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за приписами цих норм законодавства на позивача покладається обов`язок довести лише наявність шкоди, протиправність дії заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої дії із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Ст.1187 ЦК України помилково застосована судом першої інстанції, оскільки передбачає відшкодування шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі володіє ТЗ незалежно від наявності вини, проте як ст.1188 ЦК України передбачає встановлення вини для відшкодування шкоди.

Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 (далі Закон України № 1961-ІV) забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Проте, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована.

Ст.36 Закону України № 1961-ІV передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій зазначаються а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

01.08.2016 ОСОБА_2 як власник ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , направив МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, до якого додав копію протоколу про адмінправопорушення, схему ДТП, копію паспорту, копію ідентифікаційного номера платника податку, копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копію посвідчення водія, копію довіреності із зазначенням його представників. Також в повідомленні зазначив відомості про учасників ДТП та повідомив, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, який оскаржується у суді (а.с.12-24).

Це повідомлення було отримане позивачем 01.08.2016 вх. № 24839 з додатками на 7 аркушах, що підтверджується відповідним відбитком печатки на повідомленні. Суд відхиляє доводи апелянта про те, що рішення МТСБУ від 22.08.2017 про виплату страхового відшкодування та перерахування коштів прийнято всупереч вимогам підпункту 36.2 ст.36 Закону України № 1961-ІV, оскільки заява ОСОБА_2 та додані до неї документи відповідають вимогам ст.36 Закону України № 1961-ІV.

11.08.2016 МТСБУ надало доручення ФОП ОСОБА_3 на виконання робіт щодо огляду ТЗ із фотографічною фіксацією, складення протоколу огляду, наданням фотографій на електронному носії, що підтверджується листом МТСБУ № 3/1-05/35200/вих/1 від 11.08.2016 (а.с.25).

11.08.2016 ФОП ОСОБА_3 надіслав відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про огляд автомобіля, який призначено на 17.08.2016, з зазначенням про наслідки неявки на огляд, та надіслав його телеграфом. Зазначене повідомлення надійшло ОСОБА_1 13.08.2016 (а.с.44).

12.08.2016 ФОП ОСОБА_3 надіслав відповідачу ОСОБА_1 повідомлення також поштою, що підтверджується квитанцією від 12.08.2016 (а.с.45).

Отже, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що огляд проводився без відповідача ОСОБА_1 , оскільки ФОП ОСОБА_3 були вжиті заходи для його запрошення на огляд ТЗ і апелянт отримав таке запрошення.

17.08.2016 ФОП ОСОБА_3 склав акт огляду ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 (а.с.38).

24.04.2017 ОСОБА_2 направив до МТСБУ заяву, яку останній отримав 03.05.2017 вх. № 14 119, з проханням прийняти та долучити до матеріалів справи оригінали постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2017 та постанови апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 (а.с.63).

25.07.2017 ФОП ОСОБА_3 склав звіт № 284/17, яким визначив, що вартість відновлювального ремонту ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , становить 95 619,00 грн., а ринкова вартість цього ТЗ становить 54 835,00 грн.

25.07.2017 ФОП ОСОБА_3 склав звіт № 284/17, яким визначив, що вартість транспортного засобу ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , після ДТП становить 10 384,00 грн. (а.с.47-55).

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що МТСБУ замовило експертизу та її проведення не маючи рішень суду, якими звільнено від відповідальності ОСОБА_2 , оскільки МТСБУ отримало постанови суду 03.05.2017, а ФОП ОСОБА_3 склав звіти про оцінку ТЗ «Мitsubishi Galant», державний номер НОМЕР_1 , після їх отримання, тобто 25.07.2017, а до цієї дати МТСБУ дало доручення ФОП ОСОБА_3 тільки стосовно огляду ТЗ із фотографічною фіксацією та складенням протоколу огляду. При цьому з листа ФОП ОСОБА_3 на адресу МТСБУ вбачається, що ці звіти були складені за виконання доручення МТСБУ від 12.07.2017 (а.с.26).

Згідно з ст.30 Закону № 1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

11.08.2017 МСБУ визначило розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на користь ОСОБА_2 у сумі 44 451,00 грн., що відповідає приписам ст.30 Закону № 1961-ІV.

22.08.2017 МТСБУ прийняло наказ № 7732 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » (а.с.67) та 23.08.2017 перерахувало ці кошти на користь ОСОБА_2 (а.с.65-68).

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України № 1961-ІV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія ТЗ, який спричинив ДТП та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судова колегія відхиляє довід апелянта, що ст.38 Закону України № 1961-ІV не передбачає право позивача пред`явити до нього позов в порядку регресу, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, а МТСБУ відшкодувало шкоду ОСОБА_2 в повному обсязі відповідно до законодавства.

Довід апелянта про те, що МСБУ не направляв йому претензії з метою досудового врегулювання спору, не має правового значення для вирішення справи, оскільки відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а норми ЦК України та Закону України № 1961-ІV не встановлюють обов`язковість врегулювання питання щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в досудовому порядку.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, вірно визначився з характером правовідносин, проте помилково застосував до цих правовідносин ст.1187 ЦК України, до яких слід застосувати ст.1188 ЦК України.

За таких обставин, в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення, виключивши з мотивувальної частини посилання на положення статті 1187 ЦК України , вказавши, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, врегульовано нормами статті 1188 ЦК України, а не нормами ст.1187 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.141, 367,368,374, 376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду від 12 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра