ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним договору.

Позов обґрунтовано тим, що на початку квітня 2021 року з метою виїзду за кордон для працевлаштування в мережі Інтернет знайшла посередника по працевлаштуванню за кордоном агентство «UNION JOB» в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 18 травня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач фактично знаходиться в м. Запоріжжя, за допомогою мобільного додатку «Viber» їй надіслано підписаний шаблон спірного договору № 3281/18/05/2021 про надання інформаційно - консультативних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном. Також, вона перерахувала відповідачу у безготівковій формі грошові кошти у розмірі 11700 грн. Проте, згідно з умовами договору відповідач повинен був приступити до надання послуг з 24 травня 2021 року, однак всупереч умовам договору не приступив до їх виконання, на неодноразові звернення телефонним зв`язком відповідач жодним чином не реагував. 08 липня 2021 року позивач зверталась до відповідача із заявою про повернення сплачених грошових коштів проте отримала відмову. Вважає, що відповідач укладаючи оскаржуваний договір застосував нечесну підприємницьку практику шляхом здійснення діяльності з посередництва при працевлаштуванні за кордоном не маючи відповідної ліцензії, не повідомивши про це позивача і таким чином ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення і могли б перешкодити вчиненню правочину та на протязі обіцяного часу не вчинив жодних дій на виконання умов договору.

Просила визнати недійсним договір № 3281/18/05/2021 про надання інформаційно - консультативних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18 травня 2021 року, укладений між КА «UNION JOB» в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 11700 грн., сплачені на підставі оскаржуваного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 рокуу задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання інформаційно - консультаційних послуг та допомоги у працевлаштуванні за кордоном, - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги позивачі посилаються на те, що суд поверхнево дослідив спірний договір та не звернув увагу на те, що зміст договору по своїй суті свідчить про вчинення відповідачем саме посередництва у працевлаштуванні, що потребує спеціальної ліцензії. Умови договору були викладені двозначно, що свідчить про навмисні дії відповідача ввести її в оману.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання інформаційно - консультативних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном № 3281/18/05/2021, за умовами якого (п.1.1. договору) виконавець надає клієнту інформаційні послуги, перелік яких визначений п.1.2. цього договору в погоджений сторонами строк, а клієнт приймає послуги, надані виконавцем та оплачує надані ним послуги в термін, в порядку та в сумі, що встановлені цим договором.

Згідно п.1.2 послуги, що надаються виконавцем клієнту згідно п.1.1. цього договору: допомога у пошуку можливосте для працевлаштування шляхом надання інформаційних послуг з питань можливостей та умов працевлаштування, допомога у підборі найкращих трудових вакансій в будь якій країні Європейського Союзу, а також Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії, виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь клієнта.

Відповідно до розділу 4 договору, за надані послуги клієнт виплачує виконавцю винагороду в загальній сумі 11700 грн.

Даний договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

На виконання умов договору № 3281/18/05/2021 про надання інформаційно - консультативних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18 травня 2021 року позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів в розмірі 11700 грн, що підтверджується наявними в матеріалах цієї справи належним чином засвідченою копією квитанції від 24 травня 2021 року № 9.

Заявою про повернення грошових коштів від 08 липня 2021 року ОСОБА_1 повідомила ФОП ОСОБА_2 про невиконання умов укладеного договору від 18 травня 2021 року та просить повернути позивачу 11700 грн коштів перерахованих відповідно до договору.

Відповідач у справі листом повідомив позивача про належне виконання умов укладеного договору та відсутність правових підстав для повернення грошових коштів.

Позиція суду апеляційної інстанції

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на введення її в оману, оскільки вона вважає, що оспорюваний договір за своєю суттю є договором про надання послуг з працевлаштування за кордоном, тоді як даний вид діяльності потребує отримання ліцензії, якої відповідач не має.

Однак, аналізуючи умови договору суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про зайнятість населення» послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном надаються відповідно до заявок іноземного роботодавця (його контрагента) щодо вільних робочих місць (вакансій) і лише в межах укладених іноземними суб`єктами господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування з метою сприяння підписанню трудового договору (контракту найму). Обов`язковим додатком до зовнішньоекономічного договору (контракту) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування за кордоном є проект трудового договору, завірений іноземним роботодавцем.

З пункту 1.2 оспорюваного договору вбачається, що на умовах передбачених даним договором ФОП ОСОБА_2 зобов`язується надати допомогу у пошуку можливосте для працевлаштування шляхом надання інформаційних послуг з питань можливостей та умов працевлаштування, допомогу у підборі найкращих трудових вакансій в будь якій країні Європейського Союзу, а також Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії, виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь клієнта.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що аналіз вказаних положень договору, дає підстави для висновку, що відповідач надавав послуги виключно інформаційного характеру і не передбачав жодної умови про обов`язкове працевлаштування за кордоном позивача безпосередньо відповідачем, оскільки жодним пунктом договору не передбачалося сприяння відповідача як посередника у працевлаштування за кордоном та укладення контракту з іноземним роботодавцем, тощо.

Разом з цим п. 7.3 договору передбачено, що цей Договір не є договором на посередництво у працевлаштуванні за кордоном, а діяльність Виконавця за цим Договором не підлягає ліцензуванню. Послуги за цим Договором не надаються Виконавцем в межах будь-якого зовнішньоекономічного договору (контракту) з іноземними суб`єктами господарювання та виконання заявок іноземного роботодавця щодо вільних робочих місць (вакансій).

Відповідно до п. 7.1 цей Договір складений при повному розумінні Сторонами його предмета і замінює будь-який інший правочин з даного предмета, укладений в усній або письмовій формі раніше.

Колегія суддів проаналізувавши умови договору приходить до висновку, що вони є чіткими та не підлягають подвійному тлумаченню.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність факту введення її в оману щодо предмета договору та суті послуг, а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль