Справа № 445/2382/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/2435/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року (повний текст рішення складено 08 лютого 2021 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області, яка є правонаступником Ясеновецька сільська рада Золочівського району Львівської області, про реальний поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

в грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про реальний поділ житлового будинку, господарських будівель, споруд та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 17/25 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 . Власником іншої частини житлового будинку, а саме 8/25 часток, є відповідачка ОСОБА_1 , яка приходиться їй рідною сестрою. За вказаним будинком ще з 1973 року батькові сторін було закріплено земельну ділянку площею 0,12 га, а за нею згідно рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Леніна № 1 від 04 лютого 1989 року було закріплено половину батьківської ділянки, а саме земельну ділянку площею 0, 06 га.

Оскільки у сторін постійно виникають конфлікти та непорозуміння з приводу користування житловим будинком та земельною ділянкою, просила вирішити наявний спір в судовому порядку.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Виділено співвласнику ОСОБА_2 у приватну власність такі приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 : тамбур під літ. ІІІ площею 10,1 м2, кухня під літ ІV площею 7,8 м2, житлова під літ 1-1 площею 24,4м2, житлова під літ 1-2 площею 13,5м2, кухня під літ. 2-3 площею 7,4м2, житлова під літ. 1-3 площею 10.2м2, житлова під літ. 1-4 площею 21,3м2. Всього площа по будинку складає 94,7м2. Вартість - 530 344 грн 11 коп.

Виділено ОСОБА_2 сарай під літ. «В», сарай під літ. «Д», Ѕ східців під літ. «сх». Вартість - 47 083 грн 54 коп.

Виділено співвласнику ОСОБА_1 у приватну власність такі приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 : житлова під літ. 2-1 площею 8,1м2, житлова під літ 2-2 площею 22,1м2, тамбур під літ І площею 7,2м2, коридор під літ ІІ площею 6,7м2. Всього площа по будинку складає 44,1м2. Вартість - 277 270 грн 80 коп.

Виділено ОСОБА_1 сарай під літ. «Г», Ѕ східців під літ. «сх». Вартість - 77 449 грн 77 коп. Вартість - 370 538 грн 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 62 127 грн 60 коп. компенсації за відхилення від частки.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за варіантом № 1 до варіанту № 1, графічно відображеного в додатку № 3 до судової будівельно-технічної експертизи.

В спільне користування сторонам надано частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 4.39;23.67;8.7;4.97;3.39;3.38;1.0;6,85;3,0;2,7;3,0;15,34 - площею 0, 0171 га (171,0м2).

Співвласнику ОСОБА_2 надано частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 6,34;12,17;0,87;13,29;0,34;2,78;6,2;6,85;1,0;3,38;3,39;4,97;6,14;27,22;7,16 - площею 0, 02454 га (245,4м2), та частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 5,79;7,66;1,89;31,85;2,55; 5,32;43,64 - площею 0,02536 га (253,6м2).

Загальна площа земельних ділянок, що надається в користування ОСОБА_2 складає 0,05845 га (584,5м2).

Співвласнику ОСОБА_1 надано частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 5,0;15,34;3,0;2,7;3,2;0,34;3,29;0,87;12,17 -пл. 0,008934 га (89,34м2) та частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 9,0;43,64;10,09;2,38;17,16;20,27;3,19 - площею 0,040966 га (409,66м2).

Загальна площа земельних ділянок, що надається в користування ОСОБА_1 , складає 0,05845 га (584,5 м2).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 204 грн 80 коп. та 17 856,00 грн судових витрат за проведення будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції невірно врахував при визначенні розміру часток сторін у житловому будинку свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Ясенецькою сільською радою 06 квітня 1993 року позивачці, адже свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Оскільки видачі цього свідоцтва не передувало ніякого правочину про зміну розміру часток сторін у спірному майні, розмір часток у такому є рівним, а не таким, який визначений цим свідоцтвом.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні погодження з компетентними органами про можливість здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки у спірному будинку згідно із запропонованим експертом варіантами, які повинні бути отримані та надані суду до ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору. Відсутність такого погодження вказує на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Місцевим судом при розгляді справи не враховано висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 127/14320/15-ц (провадження № 61-36377св18).

Також звертає увагу, що розгляд справи відбувся в суді першої інстанції за відсутності третьої особи - Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю за недоведеністю.

У грудні 2021 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Барабаша В.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що документом, який підтверджує зміну розміру часток учасників власників спільного будинку є саме свідоцтво про право особистої власності на відповідну частину будинку (домоволодіння), котре видане у відповідності до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, та яке не оспорено відповідачем.

Враховуючи, що спірний будинок належить до приватного житлового фонду, зазначені у висновку експерта переобладнання не потребують введення в експлуатацію та не потребують втручання в несучі конструкції та врізки в системи загального користування, відтак жодних дозволів на здійснення такі роботи, не потребують.

Щодо розгляду справи за відсутності третьої особи, то в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

15 вересня 2022 року від адвоката Барабаша В.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

Крім того, 15 вересня 2022 року від апелянта ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона знаходиться за межами України.

Перевіривши доводи клопотання адвоката Барабаша В.Г. про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні такого, оскільки необхідності в наданні додаткових пояснень по справі адвокатом Барабашем В.Г. не має.

Що ж стосується клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, таке, на думку колегії суддів, також слід відхилити, оскільки, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово подавала до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 34, 84), в тому числі, з урахуванням яких розгляд справи неодноразово відкладався, що свідчить про затягування розгляду справи.

Необхідно звернути увагу й на те, що ОСОБА_1 є відповідач у справі. Розгляд справи в суді першої інстанції тривав з грудня 2016 року, а в апеляційної інстанції триває з липня 2021 року.

Відтак, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, те зважаючи на те, що ОСОБА_1 як учасник справи повинна добросовісно користуватися процесуальними правами, зокрема: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; та інше, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за її відсутності.

Необхідності в дачі додаткових пояснень інших учасників справи колегія суддів не убачає.

Зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору дарування від 19 лютого 1989 року позивачу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подаровано Ѕ частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

За рішенням зборів уповноважених імені Леніна від 04 лютого 1989 року позивачу надано в користування земельну ділянку площею 0,06 га із земельної ділянки ОСОБА_5 загальним розміром 0,12 га (т. 1 а.с.12 ).

Рішенням виконкому Золочівської районної ради від 25 жовтня 1990 року № 243 позивачу погоджено самовільну добудову до її Ѕ частини житлового будинку.

02 січня 1991 року відповідачці подаровано ОСОБА_4 Ѕ частину (іншу половину) житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Згідно висновку МБТІ від 16 березня 1993 року сторони звертались в МБТІ для визначення ідеальних часток в житловому будинку, оскільки такі змінились внаслідок легалізації добудови позивачки, і такі частики були визначені як 17/25 та 8/25. Позивачці та відповідачці про їх частки та розмір видано свідоцтва від 06 квітня 1993 року, які станом на день ухвалення рішення є чинними, сторонами не оспорювались і про зміст таких сторонам відомо з 1993 року, такі зареєстровані в реєстрі прав власності сторонами 22 травня 2006 року за реєстраційним номером 11505378.

Між сторонами виникали конфлікти стосовно користуванням належним їм житловим будинком та земельною ділянкою (рішення 2-58/2009 від 24 червня 2009 року, ухвала № 2-33/2009 від 10 червня 2009 року, відповідь Ясеновецької сільської ради № 256 від 26 липня 2016 року).

Отже, сторони володіють на праві спільної часткової власності житловим будинком АДРЕСА_1 в частках 17/25 - позивачка та 8/25 - відповідачка.

Сторони користуються земельною ділянкою площею - 0,1169 га. Місце розташування та геометричні розміри такої є стабільними з 1989 року (т. 1 а.с. 36, 37; 98 ).

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою домовленість співласників. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може бути встановлений за рішенням суду.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує множинність суб`єктів, натомість для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники) та єдність об`єкта, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно із частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частини перша та друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин, то поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12цс13), від якої на даний час не відійшов Верховний Суд.

Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц.

У справі, що переглядається, позивач пред`явила позовні вимоги про поділ житлового будинку між сторонами у порядку статей 364, 367 ЦК України. Проти відступу від розміру часток і, відповідно, сплати нею відповідачці грошової компенсації за відступ від розміру частки, не заперечила.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові.

Враховуючи характер спірних правовідносин, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що основним засобом доказування, в тому числі, є і висновок експерта.

Враховуючи, що для з`ясування технічної можливості поділу нерухомого майна та варіантів такого поділу необхідні спеціальні знання у будівельній сфері, допустимим засобом доказування є саме висновок експерта з поставлених питань.

Варіант поділу жилого будинку є найбільш правильним, оптимальним та збалансованим за умов, коли він містить найменший відступ від ідеальних часток, що тягне за собою відповідну меншу вартість різниці у таких частках, можливості виділу часток та мінімальних витрат, необхідних для переобладнання приміщень, наближений до складеного між сторонами порядку користування, з урахуванням інших прав та інтересів кожного із співвласників.

Висновком експерта № 1665/1666 за результатами проведеної за ухвалою суду першої інстанції у даній цивільній справі будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, визначено 2 варіанти поділу спірного будинковолодіння і порядку користування земельною ділянкою.

Встановивши, що в даній справі учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, та виходячи з того, що здійснюючи поділ житлового будинку суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, те що варіантів без переобладнань жилого приміщення експертом не запропоновано, справа перебуває на розгляді в суді з 2016 року і за цей час сторони у справі не досягли згоди щодо виділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності, з врахуванням рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Леніна від 04 лютого 1989 року № 1 про закріплення земельної ділянки пл. 0,06га за позивакою та того, що варіант № 1 поділу будинку потребує здійснення менших перепланувань ніж при варіанті № 2 поділу будинку, де експертом зазначається необхідність значно об`ємніших робіт (влаштування та перенесення перегородки, демонтаж печі та ін.), крім того, відхилення від частки становить 92 393, 37 грн проти 62 127, 60 грн в першому варіанті, запропонований висновком експертизи варіант № 1 поділу спірного будинку та варіант визначення порядку користування земельною ділянкою № 1 до варіанту № 1 (схематично додаток № 3 до висновку експерта №1665/1666 від 27 квітня 2018 року) є найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , провівши поділ житлового будинку та визначивши порядок користування земельною ділянкою, викладений в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_6 свій висновок №1665/1666 за результатами проведеної у даній цивільній справі будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи підтримав та пояснив, що запропоновані варіанти поділу будинковолодіння є проектними пропозиціями. Для здійснення всіх перепланувань та переобладнань в житловому будинку проектній організації, яка має ліцензію на проведення таких видів робіт, необхідно розробити проектну документацію і погодити її з місцевими органами виконавчої влади (міжвідомчою комісією), та при позитивному рішенні отримати дозвіл в ДАБК на проведення будівельних робіт.

В той же час, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Згідно пункту 3 резолютивної частини висновку експерта № 1665/1666 від 27 квітня 2018 року при першому варіанті розподілу будинковолодіння частка співвласника ОСОБА_7 становитиме 61,55%, а частка співвласника ОСОБА_1 становитиме 38,45%.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, підстави для здійснення якої відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 2 статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, суд першої інстанції про зміну часток співвласників у праві власності на будинок не вказав, тому в цій частині рішення суду слід змінити, доповнивши його резолютивну частину новим абзацом такого змісту: «Після поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 , частки у такому змінити: частку ОСОБА_2 - з 17/25 часток на 61,55% та частку ОСОБА_1 - з 8/25 часток на 38 45%».

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року змінити, доповнивши резолютивну частину такого новим абзацом такого змісту: «Після поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 , частки у такому змінити: частку ОСОБА_2 - з 17/25 часток на 61, 55 % та частку ОСОБА_1 - з 8/25 часток на 38, 45%».

В решті рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Золочівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич