КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7786/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Сьома Київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та просив: визначити йому, в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Санкт-Петербург (Російська Федерація), право на спадкування, а саме право на додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві (Україна), до нотаріальної контори терміном 3 (три) місяці після набрання рішення суду законної сили.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його рідний дядько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , автомобіля Soueast Lioncel, державний номер НОМЕР_1 , гаражного боксу № НОМЕР_2 у ГБК «Первомайський», що розташований у Солом`янському районі м. Києва по вул. Уманській, 12-А.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємицею була його сестра ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 не встигла прийняти спадщину після смерті свого брата ОСОБА_4 , у зв`язку з проживанням в іншій країні - Російській Федерації, тяжким станом здоров`я, припиненням авіасполучення між Російською Федерацією та Україною, відсутністю закордонного паспорта, спалахом гострої респіраторної хвороби Covid-19.

Крім того, ОСОБА_3 не була обізнана про смерть свого брата ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_3 , він захворів на Covid-19 і вимушений був лікуватися в період з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року, що також унеможливило приїзд до України для пошуків дядька ОСОБА_4

31 травня 2021 року, після одужання та послаблення карантинних обмежень, позивач прибув до України на пошуки свого дядька ОСОБА_4 , в ході яких йому стало відомо, що дядько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, позивач в порядку спадкової трансмісії подав заяву до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, яка 06 серпня 2021 року повідомила про те, що його заява не може бути прийнята з огляду на її подання після спливу строку для прийняття спадщини.

Вказуючи, що строк для подання заяви про прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин, оскільки про смерть ОСОБА_4 йому не було відомо, він на момент його смерті проживав на території Російської Федерації та доглядав за важко хворою матір`ю ОСОБА_3 , позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Санкт-Петербург (Російська Федерація) додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві (Україна).

Вказано, перебіг зазначеного строку обчислювати з моменту набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, третя особа у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні вимог позовної заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом було порушено норми матеріального права при застосуванні правил спадкової трансмісії, оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив 26 листопада 2020 року, а тому ОСОБА_3 могла реалізувати своє право спадкоємця виключно до вказаної дати, однак такий строк нею пропущено. Відповідно, вона померла після спливу строку на прийняття спадщини, не прийняла її, а тому її право не могло перейти до сина ОСОБА_2 .

Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправомірно встановлено поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини померлою ОСОБА_3 , адже законодавство не допускає процесуального правонаступництва щодо цих правовідносин.

Разом з тим, апелянт ОСОБА_1 вважає, що судом необґрунтовано визнано поважними причини пропуску строку на прийняття спадщини померлою матір`ю позивача та позивачем, оскільки наявність хронічних хвороб, інвалідність, проживання в іншій країні тощо не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою.

Зазначає, що не є поважною причиною й необізнаність про смерть ОСОБА_4 , оскільки жодних доказів щодо спілкування позивача та його матері із спадкодавцем не надано.

13 липня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , відповідно до якого вважає оскаржуване рішення ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без змін, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 - без задоволення, з урахуванням наступного.

Так, позивач у відзиві вказує, що апелянт ОСОБА_1 знала про наявність у померлого ОСОБА_4 родичів - сестри та племінників, однак приховувала від них факт смерті останнього, що підтверджується показами її сина ОСОБА_6 , що допитувався у справі №753/18089/20 за заявою самої ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 .

Зазначає, що спадкова трансмісії - це не подія, що може наступити лише в певний час, як вказує апелянт, а принцип і порядок переходу права прийняття спадщини від спадкоємця, який не встиг її прийняти внаслідок смерті, до його спадкоємців.

Вважає, що наведені апелянтом посилання на постанови Верховного Суду не відповідають принципам подібності, а тому ніяк не стосуються правовідносин, що склались між сторонами.

У відзиві наголошує, що померла ОСОБА_3 мала більш як 20 важких смертельних хвороб, адекватно не сприймала оточуючий світ, боролась за власне життя, що є поважною причиною пропуску нею строку на вступ у спадщину.

Також вказує, що вона не була обізнана про смерть брата та ніяк не могла приїхати до нього, оскільки закордонного паспорту не мала, через похилий вік та тяжкий стан здоров`я не могла його отримати, а з 2018 року було заборонено в`їзд на територію України іноземцям без закордонного паспорту.

Крім того, з березня 2020 року і до травня 2021 року припинено всі види сполучення між росією та Україною внаслідок пандемії корона вірусу, особливо це стосувалось осіб похилого віку, до яких ОСОБА_3 й відносилась.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Кулішенко М.Ю. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 більше 10 років проживали в не зареєстрованому шлюбі аж до смерті останнього. Із сестрою ОСОБА_3 померлий не спілкувався, а тому вважає, що подана позивачем у вказаній справі ОСОБА_2 заява є безпідставною, оскільки сама ОСОБА_3 протягом шести місячного строку після смерті ОСОБА_4 заяв про прийняття спадщини не подавала, що свідчить про те, що вона не мала наміру приймати спадщину. Будь яких доказів того, що вона мала намір приймати спадщину та у зв`язку з цим вчиняла дії направлені на прийняття спадщини після смерті брата позивачем до суду не було подано.

Посилання позивача на необізнаність про смерть ОСОБА_4 не є правовою підставою для поновлення вказаного строку та є доказом того, що дійсно померлий та його сестра між собою не спілкувалися тривалий час.

Безпідставними вважає і посилання представника позивача на хвороби матері, як поважність пропуску нею строку на прийняття спадщину, оскільки подача заяви до нотаріуса про прийняття спадщини можлива шляхом письмового повідомлення через поштове відправлення.

Крім того, представник просив врахувати суд, що відповідно до положень ст.1276 ЦК України визначено, що перехід права на прийняття спадщини можливий лише у випадку, якщо спадкоємець не встиг прийняти спадщину протягом визначеного законом шестимісячного строку та помер в межах цього строку. Разом з тим, мати позивача померла через 9 місяців після відкриття спадщини, що виключає в даному випадку спадкову трансмісію, тим більше права на подання заяви на продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Представники позивача у справі ОСОБА_2 , адвокати Марініч В.К. та Миклуш М.І., при апеляційному розгляді справи, заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої заперечення обґрунтовували тим, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов ОСОБА_2 , оскільки ним подано достатньо доказів того, що його мати є рідною сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та відповідно до вимог 1262 ЦК України вона є спадкоємцем другої черги. Оскільки у ОСОБА_4 на момент смерті не було дітей, а його батьки померли до його смерті, тому саме мати позивача мала права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . Той факт, що мати позивача у шестимісячний термін не прийняла спадщину обґрунтовано враховано судом першої інстанції, з посилання на поважність не прийняття спадщини. Зокрема, тяжкі хвороби та необізнаність померлої про смерть брата.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача у справі та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (молодший син ОСОБА_7 , рідний брат ОСОБА_3 і дядько ОСОБА_2 по лінії матері), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 16.06.2021 р. за №4.

Також судом на підставі наданих позивачем письмових доказів встановлено, що мати позивача ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_4 є рідними сестрою та братом.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Суд першої інстанції також визнав встановленим, що після смерті і поховання матері ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_2 захворів на COVID-19 і перебував на лікуванні в період з 01.03.2021 р. по 16.04.2021 р., що підтверджується копією виписки з амбулаторної карти, виданої 26.05.2021 року Поліклінічним відділенням для дорослих №115 СПб ГБУЗ «Міська поліклініка №114».

31 травня 2021 року, після одужання та послаблення карантинних обмежень ОСОБА_2 прибув до України до свого дядька ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 не міг відшукати свого дядька ОСОБА_4 , ним було подано заяву до правоохоронних органів, а саме до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 31.05.2021 року.

Зі слів сусідів його дядька позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 помер.

05 червня 2021 року позивач подав заяву до органів нотаріату про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак 06 серпня 2021 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою листом за №2635/02-14 повідомлено про те, що його заява не може бути прийнята, оскільки була подана вже після спливу строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , вона є особою, яка має право на спадкування за законом після його смерті. В свою чергу, ОСОБА_3 померла після відкриття спадщини і не встигла її прийняти та реалізувати своє право на спадщину з поважних причин. Посилаючись на положення статті 1261 ЦК України суд зазначив, що позивач ОСОБА_2 , як рідний син ОСОБА_3 , має право за законом на спадкування після її смерті в першу чергу, - тобто, є її прямим і першочерговим спадкоємцем.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання додаткового строку (три місяці), достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті його матері ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_4 , оскільки зазначені строки ними пропущені із поважних причин.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статті 1276 ЦК України,якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансміссаров (спадкова трансмісія). Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.

У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за статтею 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (стаття 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений пунктами 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 з відповідними змінами.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19.

Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України.

Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини друга, третя статті 1272 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особам додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини тощо.

Отже, право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії може бути здійснене у строк, який не сплив на момент смерті спадкодавця. Тобто смерть спадкоємця, який би мав право на спадщину, має наступити в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини.

Як встановлено судом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його сестра ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через майже 9 місяців, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 мала намір реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 з 26 травня 2020 року по 26 листопада 2020 року до суду подано не було.

Посилання позивача на хворобу, складнощі у можливості виїзду за межа РФ, відсутність закордонного паспорту, необізнаність померлої ОСОБА_3 про смерть брата ОСОБА_4 не можуть бути визнанні поважними, а також не свідчать про те, що вона за життя мала намір реалізувати свої права на прийняття спадщини після ОСОБА_4 , тому доводи позивача про те, що він в порядку спадкової трансмісії набув такі права після смерті своєї матері, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи позивача та висновок суду першої інстанції про те, що померла ОСОБА_3 через хворобу не мала можливості подати своєчасно у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини є необґрунтованим, оскільки із наявних в матеріалах справи письмових доказів (медичних документів), наданих позивачем, вбачається, що ОСОБА_3 в період з 26 травня 2020 року по 26 листопада 2020 року відвідувала лікувальні заклади для огляду, проходження УЗД, тобто проходила лікування амбулаторно, у зв`язку з чим не була позбавлена можливості подати відповідну письмову заяву через поштове відділення на адресу нотаріальних органів України в частині прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ..

Пунктом 2.1 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Таким чином, померла ОСОБА_3 не реалізувала своє право на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_4 і причини, наведені позивачем, не є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення вказаних дій.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки ним не доведено позов належними та допустимими доказами. Крім того, статтею 1276 ЦК України передбачено перехід права на прийняття спадщини спадкоємця, який не встиг її прийняти внаслідок смерті в межах строку для прийняття спадщини, а не перехід права на подання позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 155/1584/18 (провадження № 61-10364св20).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що ОСОБА_1 подаючи до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу сплатила судовий збір у розмірі 1428 грн, вказані витрати повинні бути стягнуті із позивача на її користь.

Керуючись ст. 1268, 1270, 1272, 1276 ЦК України, ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 прож. АДРЕСА_2 , громадянин Ізраїлю) на користь ОСОБА_1 1428 грн сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв