Справа № 357/7225/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2022 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М. М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Обгрунтовуючи причини необхідності вжиття вказаних заходів вказано, що з ОСОБА_2 заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 021 року їх шлюб було розірвано. В період перебування в шлюбі, а ле проживаючи окремо, заявниця виявила, що з подвір`я будинку, де раніше проживали її батьки зникла пасіка в складі шести вуликів, три з яких вона успадкувала від своїх батьків, а інші три вулики були придбані спільно з ОСОБА_2 в період перебування у шлюбі за спільні кошти. Через деякий час з`ясувалось, що пасікою заволодів її колишній чоловік. В зв`язку з тим, що частина вуликів, були її особистою власністю, вона звернулася до поліції з заявою про вчинення крадіжки. 07 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення та відкрито кримінальне провадження. В ході перевірки заяви ОСОБА_2 надав пояснення , якими підтвердив ту обставину, що заволодів пасікою. 07 червня 2021 року останній склав розписку про зобов`язання не вивозити вулики в кількості шести одиниць з подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що в даний час готує позов про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти рухомого майна, поділ спільного майна подружжя, визнання права особистої власності на об`єкти рухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заявниці відомо, що на даний час зазначене майно перебуває за адресою: АДРЕСА_1 . На вимогу повернути їй три вулики, ОСОБА_2 спочатку погодився, а через деякий час заявив, що не поверне їй нічого. Категорична відмова ОСОБА_2 повернути майно, яким він протиправно заволодів та неодноразово змінював його місцезнаходження свідчить про те, що ОСОБА_2 має намір переховувати його, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав заявниці та виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що накладення арешту на спірне майно та заборона зміни місця його знаходження є необхідними заходами забезпечення позову, тому просив вжити заходи забезпечення позову до подачі позову до суду, шляхом накладення арешту на вулики з бджолами, медогонку та інше приладдя пасічника, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 та іншим особам змінювати місце знаходження зазначеного майна.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи відповідно до статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із тим, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч.6 ст.153 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас, згідно ст. 153 ч. 7 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Разом з тим, ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про накладення арешту на рухоме майно, не надала суду доказів на підтвердження того, кому належать на праві власності вулики з бджолами, медогонка та інше приладдя пасічника, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що накладення арешту на предмет спору може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, які не являються учасниками справи.

Крім того, у заяви нее зазначені родові ознаки вуликів та бджіл тощо, на які заявниця просить накласти арешт, що позбавляє можливості суд постановити відповідну ухвалу суду, в якій необхідно зазначити конкретний вид забезпечення позову, у відповідності до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, так як не зазначення таких відомостей, може зробити неможливим виконання вказаної ухвали суду, що у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, вимоги до якого також регламентовані Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, подана заява не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення та інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, а саме, відповідної інформації та належних і допустимих доказів, які б надали суду можливість зрозуміти на яке майно в межах зазначеної заявником суми, необхідно накласти арешт в даному випадку, так як вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову мають альтернативний та не чіткий характер, що суперечить положенням ЦПК України.

Враховуючи предмет майбутнього позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що в забезпеченні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.149-153, 260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

СуддяМ. М. Бебешко