Номер провадження: 22-ц/813/3722/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив:

- усунути ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватися з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та виховувати її;

- визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з нею шляхом встановлення графіку побачень: кожного вівторка з 17 год. 00 хвл. до 20 год. 00 хвл.; кожної суботи з 10 год. 00 хвл. до 19 год. 00 хвл.; щороку на день народження 22 січня чи 23 січня; щороку на Різдвяні свята 07 або 08 січня; щороку на Великдень.

У обґрунтування свого позову зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.06.2016 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року.

Наразі сторони не підтримують подружніх стосунків, дитина проживає разом із матір`ю, окремо від батька.

Оскільки, ОСОБА_1 чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною та відмовляє у зустрічі з донькою, ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Встановлений наступний порядок участі батька ОСОБА_2 , у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та час перебування дитини з батьком:

- у вівторок з 17:00 до 20:00 та у суботу з 10:00 до 19:00 щотижнево;

- у святкові дні, за попередньою домовленістю батьків.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції мотивував своє рішення наявністю висновку органу опіки та піклування, яким затверджено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини, при цьому не встановив об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися виключно за бажанням батька, та не враховував бажання дитини.

Крім того, зазначає, що 13.01.2021 року до суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання батьківства, посилаючись на те, що в межах розгляду зазначеної справи проведена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, якою встановлено, що батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4 .

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 31 серпня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 156-159).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_2 , сторони не підтримують подружніх стосунків, малолітня дитина проживає разом з матір`ю окремо від батька, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради №3126/01-20 від 02.12.2020 року, яким затверджено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд встановив порядок участі у вихованні та перебуванні дитини з батьком.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 , батьком зазначено ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 6).

25 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №865.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою та відмовляє у зустрічі з нею.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суд повинен враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , як на підставу своїх доводів зазначила про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції вона заперечувала проти визначення способу участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_2 з її донькою - ОСОБА_3 , оскільки згідно актового запису №774 від 26 січня 2016 року про народження ОСОБА_3 батьком дитини дійсно вказаний ОСОБА_2 , який не є біологічним батьком дитини, а підставою для внесення запису про батька стала її заява та ОСОБА_2 про визнання батьківства згідно до ч. 1 ст.125 СК України. Через 8 місяців після народження дитини ОСОБА_2 покинув родину та припинив брати участь у вихованні ОСОБА_3 . Дитина не знає його як батька, він не переймався її життям, не переймався матеріальним добробутом та розвитком дитини. Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що він нібито перераховує кошти на користь відповідача щомісяця (від 3 до 5 тисяч) є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Жодних доказів таких переказів позивачем не надано. Також вказала, що вихованням дитини опікується вона та її рідний батько - ОСОБА_4 .

Крім того, зазначила, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання батьківства, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року був задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Судовим рішенням визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Виключено з актового запису №774 від 26 січня 2016 року про народження ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції) відомості про батька ОСОБА_2 .

Рішення суду набрало законної сили 26 листопада 2021 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2022 року роз`яснено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року з зазначенням про необхідність внесення змін до актового запису №774 від 26 січня 2016 року про народження ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції), вказавши батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - громадянина України ОСОБА_4 , та змінивши прізвище та по-батькові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з прізвища « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » та по-батькові з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Ухвала суду набрала законної сили 23 лютого 2022 року.

Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не є батьком дитини, що було встановлено судовим рішеннями, які набрали законної сили та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, приймаючи до уваги перш за все інтереси дитини, з урахуванням того, що батьком дитини ОСОБА_3 , є ОСОБА_4 , колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні безпідставними, так як вихованням дитини зобов`язані у відповідності до вимог закону опікуватися батьки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скаргапідлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з відмовою ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 вересня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда