Провадження № 2/755/3015/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредогбанк»), в особі представника за довіреністю - адвоката Павленка С.В., звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь

АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2020 року № СL-265886 у розмірі 132 000,00 гривень; стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору у розмірі

2 509,67 гривень; стягнути солідарно витрати на професійну правову допомогу у розмірі

16 731,16 гривень.

На обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21 лютого 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання грошових коштів був укладений кредитний договір № CL-265886, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 132 000,00 грн, на строк до 20 лютого 2025 року, зі сплатою відсотків за процентною ставкою 35 % річних. Однак, всупереч вимогам Кредитного договору від 21 лютого 2020 року № CL-265886, відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені Кредитним договором, у зв`язку з чим з боку відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2021 року становить 167 311,56 грн, з яких: 126 464,63 грн - заборгованість за тілом кредиту; 40 846,93 грн - заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї, що є предметом позовних вимог. Позивачем на адресу відповідача 26 квітня 2021 року направлялося повідомлення-вимога щодо дострокового погашення заборгованості, яке відповідачем було проігнороване.

В рамках позовної заяви представником позивача було подане клопотання про витребування доказів від 23 вересня 2021 року за вих. № 424/2021.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У позовній заяві позивач просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

У встановлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Конверти з ухвалами про відкриття провадження та копіями позовних заяв з додатками, що направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, повернулися до суду неврученими.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року клопотання представника відповідача АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В., задоволено, витребувано з Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції завірену належним чином копію свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

05 липня 2022 року, на виконання вимог ухвали від 21 лютого 2022 року, на адресу суду надійшов лист від 15 червня 2022 року за вих. № 1538/216-81 від Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з копією актового запису про шлюб № 630, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 квітня 2017 року.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до позивача із заявою-анкетою № СL-265886 фізичної особи на отримання готівкового кредиту.

Згідно із кредитним договором від 21 лютого 2020 року № СL-265886, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , предметом договору зазначена передача у власність позичальника грошових коштів (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового використання, та обов`язок позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені договором (п.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі

132 000,00 гривень на строк до 20 лютого 2025 року.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 20 539,88 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «ПУМБ» в сумі 17 045,00 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в сумі 36 933,12 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 44 801,00 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «А-БАНК» в сумі 12 681,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в пункті

2.4 кредитного договору.

За змістом пункту 4.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.

Згідно із пунктом 4.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1 цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов договору.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і термін, передбачені за цим договором відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4 724 гривень щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору.

Згідно із пунктом 6.6 договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості:

у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування кредитним договором, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

Пунктом 6.9 договору визначено, що банк у випадку, передбаченому пунктом 3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового погашення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до пункту 6.1 договору позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги банку (пункт 6.9) усунути порушення умов кредитного договору вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Згідно із пунктом 8.1 договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до розрахунку заборгованість за договором кредиту від 21 лютого 2020 року

№ СL-265886, станом на 28 липня 2021 року становить 167 311,56 гривень, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 126 464,63 гривень;

- заборгованість по відсоткам 40 846,93 гривень.

Відповідно до досудової вимоги від 13 квітня 2021 року № 30634/2021 відповідачу

ОСОБА_1 повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, яку запропоновано сплатити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами частини першої статті 1054 ЦК України, якою передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимоги статей 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вимогами статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з вимогами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1054, частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі

№ 638/18231/15-ц зазначено, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі №537/6639/13-ц (провадження №6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі №334/5907/14-ц (провадження №6-539цс16) про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Отже, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

ОСОБА_1 в анкеті-заяві № СL-265886 на отримання готівкового кредиту підтвердила своїм особистим підписом, що суму отриманого нею кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є солідарним боржником по Кредитному договору від 21 лютого 2020 року

№ СL-265886, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

У зв`язку з тим, що відповідачами не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Судом перевірено розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, який суд вважає правильним.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором від 21 лютого 2020 року № СL-265886 у розмірі

167 311,56 грн.

Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі

16 731,16 грн, суд зазначає таке.

Встановлено, що між адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» та АТ «Кредобанк» укладено договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, статтею 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня

2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від

27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування, заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову представнику позивача в стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 16 731,16 грн.

В порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 509,67 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Керуючись вимогами статей 525, 526, 527, 530, 599, 598, 610, 615, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, 61, 65 СК України, статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк»( адреса місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд.78, ), суму заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2020 року № СL-265886 у розмірі 167 311,56 грн (сто шістдесят сім тисяч триста одинадцять гривень 56 коп.), а також судові витрати в розмірі 2 509,67 грн (дві тисячі п`ятсот дев`ять гривень 67 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 22 вересня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова