справа № 757/7738/22
головуючий у суді І інстанції Волкова С.Я.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 2 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення заборгованості. Просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти за договором від 20 березня 2013 року № SAMDN0248 (вклад «Стандарт») у сумі 33 482,12 євро, з яких 22 331,79 євро сума вкладу, 1 050,76 євро 3% річних за період з 20 червня 2020 року по 13 січня 2022 року, 9 963,25 євро проценти за період з 18 листопада 2014 року по 15 червня 2020 року, 136,32 євро проценти за період до 17 листопада 2014 року; грошові кошти за договором від 25 серпня 2010 року № SAMDN7471 (вклад «Скарбничка») у сумі 15 038,60 євро, з яких 10 667,76 євро сума вкладу, 501,94 євро 3% річних за період з 20 червня 2020 року по 13 січня 2022 року, 3 868,90 євро проценти за період з 18 листопада 2014 року по 15 червня 2020 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 2 серпня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення заборгованості в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» за договором від 20 березня 2013 року № SAMDN0248 (вклад «Стандарт») суми вкладу у розмірі 22 331,79 євро, процентів у розмірі 9 963,25 євро; за договором від 25 серпня 2010 року №SAMDN7471 (вклад «Скарбничка») суми вкладу у розмірі 10 667,76 євро, процентів у розмірі 3 868,90 євро закрито.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що причиною відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 у справі № 201/7064/15-ц було те, що вона не довела належними доказами внесення на депозитні рахунки усіх зазначених у позові сум, а саме оригінали наданих квитанцій були просто неналежної якості та інформацію на них було важко прочитати. Саме ці квитанції були основою обґрунтування позовних вимог у цій справі. Однак, підставою позовних вимог у справі № 757/7738/22-ц є інші обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме у справі 757/7738/22-ц позивач обґрунтовує свої позовні вимоги на інших підставах ніж у справі 201/7064/15-Ц, а саме на підставі того, що АТ КБ «Приватбанк» підтвердив, що кошти за спірними депозитами передав ТОВ «ФК «Фінілон», а отже цим визнав, що дійсно за депозитами ОСОБА_1 він отримував кошти від неї.

Звертає увагу суду на те, що для того щоб обґрунтувати нові підстави позову та надати суду належні докази для повного та всебічного розгляду справи позивачем у справу № 757/7738/22-ц разом з позовною заявою було надане клопотання про витребування доказів від 9 лютого 2022 року, однак, незважаючи на важливість витребування даної інформації, яка і є основною і новою підставою позивача для обґрунтування своїх позовних вимог, Печерський районний суд м. Києва без наявності цієї інформації (оскільки станом на 2 серпня 2022 року її не було в матеріалах справи), закрив провадження, чим не надав оцінку новим підставам позовних вимог. Одночасно, Печерський районний суд м. Києва залишив поза увагою, що така інформація (яка витребовується) не фігурувала у справі 201/7064/15-ц, адже там позовні вимоги обґрунтовувалися лише оригіналами квитанцій про внесення коштів.

Вказує, що Печерський районний суд не в повній мірі дослідив підстави позову та обставини у справі № 201/7064/15-ц, не зробивши повноцінний її аналіз та закрив провадження лише на тій підставі, що спір у обох справах стосувався одних і тих самих договорів. Детального обґрунтування чому не прийняті судом нові підстави, яких не було взагалі у порівняльній справі, оскаржувана ухвала теж не має.

Крім того вказує, що районним судом залишено поза увагою і те, що суб`єктний склад у справі 757/7738/22-ц є іншим, а отже ці учасники також можуть надати нові докази у справі, які вплинуть на дослідження обставин справи. Так, у якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог було залучено ТОВ «ФК «Фінілон».

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не дослідив і самі позовні вимоги у цих двох справах, а саме предмет позову який є різним. А саме судом не було враховано, що самі матеріальні вимоги у справах є різні, суми до стягнення є різні, та різні періоди нарахування відсотків.

15 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б., в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що підставою заявлених позовних вимог позивача у обох провадженнях (№201/7064/15-ц та № 757/7738/22-ц) є невиконання банком зобов`язань за договорами банківського вкладу № SAMDN0248 від 20 березня 2013 року, №SAMDN7471від 28 серпня 2010 року, і аж ніяк новими підставами не є подання до матеріалів справи нових доказів чи залучення до справи третьої особи. Підставами позову було порушення виконання банком указаних договорів.

Вказує, що спір у цій справі та спір у справі № 201/7064/15-ц в частині позовних вимог про стягнення суми вкладу та відсотків за спірними договорами є спорами між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вважає, що залучення до справи ТОВ ФК "Фінілон" у якості третьої особи не змінює ані предмету, ані підставу позову.

Наголошує на тому, що предметом позову у обох провадженнях (201/7064/15-ц та 757/7738/22-ц) є договори банківського вкладу № SAMDN0248 від 20 березня 2013 року SAMDN7471 від 28 серпня 2010 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кузьмич С.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк»- адвокат Кобзар Ю.Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України виходив з того, що позовна заява з такими ж сторонами з тим самим предметом та з тими ж підставами була розглянута судом у справі № 201/7064/15-ц, за результати якої, судом було прийнято відповідне рішення.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду з позовними вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання: договору від 20 березня 2013 року № SAMDN0248 (вклад «Стандарт»), договору від 25 серпня 2010 року № SAMDN7471 (вклад «Скарбничка») та стягнення сум вкладів за вказаними договорами (справа № 201/7064/15-ц).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 1 грудня 2015 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року, яке було залишене без змін постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за депозитними договорами від 20 березня 2013 року № SAMDN0248, від 25 серпня 2010 року № SAMDN7471. Судове рішення набрало законної сили та є чинним.

У наведеній справі судами були встановлені обставини про те, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 25 серпня 2010 року був укладений договір № SAMDN7471 (вклад «Скарбничка»), згідно з пунктом 1 якого сума вкладу становить 2 100 євро, на строк 12 місяців до 25 серпня 2011 року включно. Договором передбачено, що кошти мають надійти на вклад протягом 4 місяців від дати підписання договору обома сторонами. У разі ненадходження на вклад обумовленої суми грошових коштів у вказані строки вклад вважається розірваним і припиняє свою дію. Сума регулярного надходження на вклад 0,00 євро. Процентна ставка за вкладом становить 7,5 % річних. Максимальну суму поповнення вкладу протягом кожного календарного місяця встановлює банк. У договорі зазначено, що банк видає вкладнику електронну ощадну книжку № НОМЕР_1 та відкриває особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Пунктом 2 вказаного договору вкладу передбачено, що нарахування процентів за вкладом починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, і нараховується за кожен календарний день виходячи з фактичної кількості днів у році за ставкою, передбаченою умовами договору. День повернення владу у період нарахування процентів не входить. Проценти нараховуються в кінці строку вкладу, обумовленого в договорі, шляхом перерахування їх на суму вкладу.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог за договором № SAMDN7471, суди у справі № 201/7064/15-ц виходили з того, що позивач не надала доказів на підтвердження факту внесення коштів в ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 25 серпня 2010 року №SAMDN7471, не надала ощадної книжки, картки/рахунку або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту, а недотримання письмової форми договору банківського вкладу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання даного договору і стягнення суми вкладу за ним.

Також у наведеній справі суди встановили, що 20 березня 2013 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач оформила заяву № SAMDN0248 на відкриття вкладу «Стандарт». У заяві зазначено, що сума вкладу становить 7 060,70 євро на строк 365 днів до 20 березня 2014 року включно, із відсотковою ставкою на дату укладення вкладу 8 % річних, з мінімальним строком вкладу 6 місяців. За умовами заяви клієнту відривається особовий рахунок, а також рахунок/картка для зарахування відсотків за вкладом № НОМЕР_3 . Заява № SAMDN0248 містить підписи клієнта та працівника банку.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог за договором №SAMDN0248 суди виходили з того, що позивач не надала доказів на підтвердження факту внесення коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 20 березня 2013 року № SAMDN0248, не надала ощадної книжки, картки/рахунку або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Підставами позову було порушення виконання банком указаних договорів та при цьому судами було відмовлено у задоволенні позову, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження факту внесення коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 25 серпня 2010 року та від 20 березня 2013 року.

Отже із зазначеного слідує, що підставою заявлених позовних вимог позивача у обох провадженнях (№ 201/7064/15-ц та № 757/7738/22-ц) є невиконання банком зобов`язань за договорами банківського вкладу № SAMDN0248 від 20 березня 2013 року, SAMDN7471 від 28 серпня 2010 року.

Таким чином, спір у справі, що переглядається, та спір у справі № 201/7064/15-ц в частині позовних вимог про стягнення суми вкладу та відсотків за спірними договорами є спорами між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально- правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Також колегія суддів звертає увагу на неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у аналогічний справі № 199/5318/20 в постанові від 11 травня 2022 року.

Крім того, у зазначеній справі позивач також залучив у справі третю особу ТОВ ФК "Фінілон" з метою зміни сторін у справі, однак Верховний Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог, які були вже розглянуті попереднім рішенням суду.

Таким чином, залучення до справи ТОВ ФК "Фінілон" у якості третьої особи без самостійних вимог не змінює складу сторін у справі, оскільки згідно із п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тотожність спору залежить саме від складу сторін у справі, якими відповідно до положень ч. 1 ст. 48 цього кодексу є позивач і відповідач.

Також підлягає врахуванню Постановою Верховного Суду у справі № 757/31948/18-й від 19 травня 2021 року, у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що: «Деяка редакційна відмінність у формулюванні позивачем повторної аналогічної вимоги про розірвання договорів та стягнення коштів замість попереднього формулювання про зобов`язання повернути грошові кошти не є зміною предмета позову, оскільки по своїй суті ці предмети є аналогічними. Тотожними є і склад сторін, що є очевидним, а також підстава позову - невиконання умов договорів банківського вкладу щодо повернення коштів після закінчення строку дії договорів на вимогу вкладника. Викладення ОСОБА 2 у новому позові вимоги дещо зміненій редакції не є свідченнях пред`явлення позову у вказаній частині інших підстав».

Не змінює предмету позову також розмір стягуваної суми, що обґрунтовується нарахуванням відсотків чи штрафних санкцій за відмінний період, оскільки такі суми є похідними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у аналогічний справі № 199/5318/20 в постанові від 11 травня 2022 року.

З указаного вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» за договором від 20 березня 2013 року № SAMDN0248 (вклад «Стандарт») суми вкладу у розмірі 22 331,79 євро, процентів у розмірі 9 963,25 євро; за договором від 25 серпня 2010 року №SAMDN7471 (вклад «Скарбничка») суми вкладу у розмірі 10 667,76 євро, процентів у розмірі 3 868,90 євро на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги колегія апеляційного суду дійшла висновків, що основні доводи апеляційної скарги обґрунтовуються наявністю нових доказів, які, як указує сторона позивача, доводять обставини внесення грошових вкладів за спірними договорами, однак подання нових доказів не є підставою для звернення до суду з аналогічним позовом, оскільки спір вже вирішувався в судовому порядку.

Зокрема, положеннями ст. 131 ЦПК України у чинній на час звернення позивача до суду у травні 2015 року у справі № 201/7064/15-ц редакції було передбачено обов`язок сторін подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Положення частини першої статті 131 щодо строків подання сторонами спору доказів у справі визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою наведеної статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Враховуючи наведене, подання усіх доказів має бути здійснено стороною під час вирішення справи і не може бути підставою для повторного перегляду справи чи нового звернення з аналогічним позовом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не встановила підстав для зміни чи скасування ухвали суду, як і не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 2 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба