Номер провадження: 22-ц/813/1772/22
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.

За участю секретаря - Дерезюк В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного судум.Одеси від 28 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради

- про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2019 року АК «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с.1-2).

В підготовчому засіданні від 26.11.2019 року здійснено заміну позивача АТ "Укрсоцбанк" на його правонаступника АТ "Альфа-Банк" (а.с.66-67).

В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що на підставі відповідного застереження в Договорі іпотеки від 29.03.2006 року, укладеному між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , 30.10.2018 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк". З довідки про місце проживання та склад сім`ї вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , 2006 року народження. Представник позивача зазначає, що неповнолітня ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі після укладення договору іпотеки. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте колишній власник продовжує користуватися квартирю та відмовлється виселятися, що порушує права позивача як власника вказаного житлового приміщення.

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року в задоволені позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено (а.с.128-132).

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ «Альфа-Банк» подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог «Альфа-Банк».

07.12.2020 року на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив. Вважає, що застосування судом першої інстанції ст.40 ЗУ «Про іпотеку» цілком законно та обґрунтовано. Просить апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» відхилити, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Аргументи (доводи) сторін:

Апелянт вказує, що з зазначеним рішенням АТ «Альфа-Банк» не згодний повністю. Вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що законним власником спірної квартири є АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»; вказує що спірна квартира придбана ОСОБА_4 за кредитні кошти; вважає недоречним посилання суду першої інстанції в своєму рішенні на ст.40 ЗУ «Про іпотеку».

Cторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріалами справи встановлено, що 24.03.2006 року між ОСОБА_1 та «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №2006/13-2.06/221.

В забезпечення належного виконання зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 29.03.2006 року було укладення договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію, квартира за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 (1961 р.н.) та ОСОБА_2 (2006 р.н.) (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець переда в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту №2006/13-2.06/221 від 24.03.2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне нерухоме мйно - двохкімнатну квартиру, загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договора купівлі-продажу квартири, посвідченого Трофімець В.В., приватним ноатріусом Одеського міського нотаріального округа 24.03.2006 року під р.№658, право власності на яку зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОМБТІ та РОН №10201349 від 24.03.2006 року, реєстраційний №7740749 (а.с.9).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно про реєстрацію права власності від 30.10.2018 р. № 143332241, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», а саме на: двохкімнатиу квартиру, загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.9)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог провиселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та ненадання доказів на підтвердження придбання квартири відповідачем ОСОБА_1 за кредитні кошти, суд першої інстанції обґрунтовано виходив про безпідставність позовних вимог АТ "Альфа-Банк".

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції в повному обсязі встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Таким чином, з усталеної практики Верховного Суду вбачається, що при розгляді справ з подібними до заявлених позивачем вимог, необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

В практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно недоведеності позивача, що квартира придбана за кредитні кошти, оскільки спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана 24 березня 2006 року, а іпотечний договір між сторонами було укладено 29 березня 2006 року (а.с.6), спірна квартира була придбана ОСОБА_1 до укладення іпотечного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними, оскільки позивач набув право власності на спірну квартиру у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», тому питання про виселення та зняття з реєстраційного обліку має вирішуватися відповідно до цього закону.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішення та переоцінки доказів у справі.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК судова колегія,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 13.09.2022 року

Судді Одеського апеляційного суду Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда

О.С.Комлева