Справа №333/857/22
Провадження №2/333/2198/22
18 серпня 2022 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/857/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 виданого Комунарською районною адміністрацією ЗМР 10 червня 1999 року. Після смерті чоловіка ОСОБА_6 , спадкоємець ОСОБА_1 прийняла у спадок 1/2 частину квартири, яка належала померлому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У цій квартирі зареєстровані відповідачі, які є родичами її померлого чоловіка, однак вони там не проживають, не є членами її сім`ї. У зв`язку із реєстрацією ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Враховуючи викладене, позивач просять суд усунути їй перешкоди у здійсненні власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою.
Ухвалою суду від 08.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.
Позивачі та її представник в судовому засіданні підтримали заяву п повному обсязі та просили суд її задовольнити посилаючи на обставини викладені в позовній заяві, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували.
У судове засідання відповідачі, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідачів до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно із свідоцтвом № НОМЕР_1 , виданим Комунарською районною адміністрацією ЗМР 10 червня 1999 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить громадянам ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с.19).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , спадкоємець ОСОБА_1 прийняла у спадок 1/2 частину квартири яка належала померлому (а.с.20-21).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с.22).
Відповідно до акту 14.09.2016 року, який був складений завідувачем сектору по роботі з абонентами КП «Наше місто» ЗМР за фактом обстеження житлового приміщення, встановлено, що відповідачі в період з 12 вересня 2016 року по теперішній час не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).
Згідно акту від 02 лютого 2022 року, який складений головою правління ОСББ «Водограй» Гуразда Є.О. у присутності сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , після обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , встановили: відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не проживають в даній квартирі і їхніх особистих речей в ній не має (а.с.26).
Згідно з інформацією, наданою Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг (а.с.32-34), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що знайома із позивачем близько 50 років. Відповідача ОСОБА_3 останній раз бачили більше шести років тому. Відповідачі ніколи не мешкали у квартирі, а були лише зареєстровані за їх проханням з причини відчуження належного їм житлового будинку.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що відповідачів бачила лише у 2016 році. ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_6 від першого шлюбу. Після їх від`їзду будь-якої інформації про них вона не чула. Зі слів позивача відомо, що вони їй не телефонують, у гості не приїжджають.
Отже, оскільки відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не є членами сім`ї позивачів і власниками житлового приміщення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають у ньому, витрати на утримання житла не несуть, комунальні послуги не сплачують, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачем не знаходяться, підстав для збереження за ними житла не має. Враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник, а також те, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися вланим майном, суд вважає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі позивачки порушує право останньої як власника, тому є підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.130, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_2 (сім).
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення буде складене 18.08.2022 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков