Постанова

Іменем України

14 вересня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8357/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 28 квітня 2022 року

в складі судді Шум Л.М.

у цивільній справі №759/2228/22 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2022 року позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , однак своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, просив стягнути з останньї заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 685,48 грн.

Також, просив стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 596,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі Договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ "Київенерго" відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Згідно Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 685,48 грн.

Зазначив, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ "Київенерго". Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2021 за послуги з централізованого постачання гарячої води становить 11 596,05 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за період з 01.05.2018 по 01.10.2021 за надання послуг з централізованого постачання гарячої води в сумі 11 596,05 грн; судові витрати в розмірі 2 514,00 грн.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 в сумі 20 685,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд дійшов хибного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018, оскільки не врахував наявність в матеріалах справи доказів того, що до КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) перейшло право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. У додатках №1 та №2 до цього договору міститься інформація про право вимоги Підприємства до ОСОБА_1 за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води на суму 29 322,19 грн.

Вказував, що в рішенні суду не зазначено мотивів з яких відхилено письмові докази на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018.

За наведених обставин, позивач просив скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 29 322,19 грн.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_2 у період до 01.05.2018 надавалися ПАТ "Київенерго". А з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надаються позивачем КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".

Так, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням Виконавчого орагну Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

З наведеного слідує, що КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" має право вимагати від ОСОБА_1 сплатити заборгованість з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які існували у неї перед ПАТ «Київенерго».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період до 01.05.2018, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Як вже вказувалося вище, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

Пунктом 1.2. Договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви долучено Додаток №2 до Договору цесії, з згідно якого, КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 685,48 грн, за період до 01.05.2018, за адресою: АДРЕСА_1 (споживач ОСОБА_1 ) (а.с. 8).

Також, позивачем до позовної заяви долучено Додаток №1 до Договору цесії, з якого вбачається, що КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 4 668,38 грн (а.с. 7).

За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що до КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" ПАТ «Київенерго» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення за період до 01.05.2018. Однак, позивач повинен був довести та надати докази розміру і періоду заборгованості, спожитиї ОСОБА_1 послуг до 01.05.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В частині 1 статті 9 цього ж Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідачка зобов`язана була вносити плату за користування послугами з теплопостачання та водопостачання щомісячно.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018, а також у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період виникла зааборгованість, яку він просить стягнути заборгованість, та яка перейшла до нього від попереднього кредитора.

Як вказувалося вище, до позовної заяви на підтвердження позовних вимог за період до 01.05.2018 позивачем долучено лише додатки до Договору про відступлення права вимоги, в яких зазначено суму боргу, що відступається за договором.

Проте, позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами наявність у ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та постачання гарячої води, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг та відповідно перейшла до КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".

У зв'язку з цим, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості та визначити суму боргу. А відтак колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про не врахування судом доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий позивачем до апеляційної скарги розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з викладенням інформації по щомісячним платежам за період з 01.07.2015 по 01.08.2022, оскільки не надано доказів неможливості подання такого розрахунку до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в оскаржуваній частині без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець