КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/3497/21

07 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Рейнарт І.М.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

29 січня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету- заяву № б/н від 02 листопада 2011року. При підписанні анкети - заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Вказує на те, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000,00 грн.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, проте у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість станом на 04 січня 2021 року у розмірі 18 583,82 грн., яка складається з: 14 712,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3 871,14 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

З огляду на викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02 листопада 2011 року у розмірі 18 583,82 грн., яка складається з: 14 712,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3 871,14 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.11.2011 року у розмірі 14 712,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 квітня 2022 року представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Власенко Артем Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками по кредиту прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки позивачем було надано заяву- анкету від 02 листопада 20011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 пільговий період" від 02 листопада 2011 року, які були підписані особисто відповідачем.

Звертає увагу суду, що розмір базової процентної ставки зазначений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" 30 днів пільгового періоду- 2,5% на місяць (30% на рік), крім того, сторони погодили розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу)

Окрім того, звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість за процентами нарахована за ставкою 30% на рік.

Вказує на те, що відповідач не звертався до суду з позовом про розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, оскільки протягом довгого часу користувався кредитною картою та частково погашав заборгованість. Окрім того відповідач жодним чином не спростував факт укладання кредитного договору та ознайомлення з його умовами.

Отже, на думку апелянта, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків по кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанкута того ж дня підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговий період» за договором SAMDN7895 в якій визначено умовами кредитування, а саме: тип кредиту, базова відсоткова ставка в місяць- 2,5%, розмір щомісячних платежів- 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів- до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафів.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 02 листопада 2011 року йому було встановлено кредитний ліміт 3 000,00 грн. та того ж дня було зменшено кредитний ліміт до 300,00 грн., 25 січня 2012 року кредитний ліміт було збільшено до 1 000,00 грн., 25 квітня 2012 року та 01 лютого 2016 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000,00 грн., 27 жовтня 2016 року кредитний ліміт було збільшено до 13 000,00 грн.,17 січня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, 02 листопада 2011 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 05/15; 25 квітня 2012 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 09/15 та кредитну карту № НОМЕР_3 , терміном дії до 12/15; 25 вересня 2012 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 01/16; 04 липня 2014 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_5 , терміном дії до 12/17; 26 листопада 2014 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_6 , терміном дії до 06/18; 19 липня 2014 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_7 , терміном дії до 07/18; 26 березня 2015 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_8 , терміном дії до 07/18; 01 лютого 2016 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_9 , терміном дії до 09/18; 26 вересня 2016 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_10 , терміном дії до 05/20;

З виписки АТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів за договором № б/н, укладеним з ОСОБА_1 , станом на 29 вересня 2020 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість.

Згідно розрахункузаборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 04 січня 2021 року має заборгованість за договором б/н від 02 січня 2011 року у розмірі 18 583,82 грн., яка складається з: 14 712,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3 871,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 14 712,68 грн., суд першої інстанції посилався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 14 712,68 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов і правил надання послуг, розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, та що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Також суд першої інстанцій вважав неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.11.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 02 січня 2011 року, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02 січня 2011 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Додана до позовної заяви підписана сторонами роздруківка інформації та контактні дані кредитодавця, містить відомості по договору SAMDN7895. У наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02 січня 2011 року не зазначено, що між сторонами було укладено саме договір SAMDN7895. Крім того, в анкеті- заяві процентна ставка за користування кредитом не зазначена. Отже, сама по собі підписана відповідачем анкета- заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка Умов та правил наданння банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 січня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 січня 2021 року), тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», враховуючи відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, підписавши заяву- анкету від 02 листопада 20011 року та довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 пільговий період" від 02 листопада 2011 року, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

В анкеті-заяві б/н від 02 листопада 20011 року не міститься інформації про укладення між сторонами кредитного договору SAMDN7895, тоді як у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговий період» вказано на договір SAMDN7895 за яким і визначено умови кредитування, а саме: тип кредиту, базова відсоткова ставка в місяць- 2,5%, розмір щомісячних платежів- 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів- до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафів. Кредитний договір SAMDN7895 у матеріалах справи відсутній.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не звертався до суду з позовом про розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, оскільки протягом довгого часу користувався кредитною картою та частково погашав заборгованість, правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують так, як факт користування відповідачем кредитними коштами та наявність у нього заборгованості за тілом кредиту встановлена судовим рішенням у даній справі і вказане рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується. Та обставина, що відповідач користувався кредитними коштами не підтверджує доводи представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" щодо визначення сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин в оскаржуваній частині рішення суду апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: