П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року місто Київ

справа № 755/17113/21

провадження №22-ц/824/5016/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Карпенка В.Р.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Геліос», подану адвокатом Архіповим Олексанром Юрійовичем,

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Коваленко І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Д`яченко Євгеній Станіславович про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 23 вересня 2004 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу подружжя має дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2013 року шлюб розірвано.

За час шлюбу, за кошти подружжя було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , майно та предмети домашнього вжитку.

ОСОБА_2 квартирою не користується фактично з 2010 року, а квартирою користується виключно ОСОБА_1 та її діти. Все майно, яке знаходиться в даній квартирі придбано виключно за особисті кошти ОСОБА_1 . Ремонт квартири зроблено виключно за кошти ОСОБА_1 .

Дана квартира знаходиться в іпотеці (договір іпотеки від 26квітня 2007 року). Договір укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення зобов`язань останнього за кредитним договором від 26 квітня 2007 року.

26 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого остання зобов`язувалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 його боргових зобов`язань за кредитним договором від 26 квітня 2007 року.

ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 1 березня 2005 року був укладений шлюбний договір, який було визнано дійсним згідно рішення постійно діючого третейського суду «Факт» при товарній біржі «Даліса» від 22 березня 2005 року, та згідно рішення Ленінського районного суду м.Донецька по справі № 2-4836/10, яке набрало чинності та не скасовано. Згідно з п.1 шлюбного договору усе майно, яке придбано за час шлюбу, за винятком речей індивідуального користування, належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

Посилаючись на те, що діти проживають разом з матір`ю, позивач вважала за необхідне відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 9/10 частин квартири, а за ОСОБА_2 на 1/10 частину спірної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яке складається з квартири АДРЕСА_2 , а також майна та предметів домашнього вжитку, що знаходяться в ній:: Визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/10 частин квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частин квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно та предмети домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ТОВ «ФК «Геліос» подало апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення суду стосується прав та обов`язків особи, не залученої до участі у справі. Зокрема, зазначає про те, що вибуття з власності ОСОБА_2 9/10 частин квартири призведе до того, що кошти від її реалізації апелянтом отримані не будуть. Визнання позову відповідачем суперечить правам та інтересам апелянта.

Вимоги інших осіб, якою у даному випадку є ОСОБА_1 , щодо належності саме їй, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. При цьому, апелянт посилається на те, що на спірну квартиру постановою приватного виконавця від 12 грудня 2020 року накладено арешт в інтересах апелянта.

Суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторони відповідача та у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Також посилається на те, що шлюбний договір, укладений подружжям, не набрав чинності у березні 2005 року, оскільки не був нотаріально посвідчений. Третейський же суд не має повноважень, передбачених законом, щодо визнання шлюбного договору чинним та не приймав рішення про це. Рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 15 липня 2010 року, якщо воно дійсно мало місце, не означає, що шлюбний договір набрав чинність у березні 2005 року.

Приймаючи рішення, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права. Не врахувавши ознаки того, що учасники справи вочевидь зловживають своїми процесуальними правами та «використовують право на зло».

У відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явилися треті особи: представник АТ «ОТП Банк» та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Є.С, які були залучені в якості третіх осіб на стадії апеляційного розгляду, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у у відсутність цих осіб відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Геліос» адвокат Микитенко О.В. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 адвокат Роговий М.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2013 року.

Сторони від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

1 березня 2005 року між сторонами був укладений шлюбний договір, пунктом 1 якого визначено: «Усе майно, яке буде придбано нами за час шлюбу, за винятком речей індивідуального користування, належатиме нам на праві спільної сумісної власності. Речі придбані для професійної діяльності винятково одного із нас вартістю до 5000 грн., будуть особистою власністю ОСОБА_2 або ОСОБА_1 , а ті, вартість яких перевищує 5000 грн. нашою спільною сумісною власністю».

Рішенням постійно діючого третейського суду «Факт» при товарній біржі «Даліса» №01-3/05 від 22 березня 2005 року та рішенням Ленінського районного суду м.Донецька даний шлюбний договір визнано дійсним.

Спірна квартира АДРЕСА_2 , належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 4 травня 2005 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 квітня 2005 року № 760-С/КІ, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 травня 2005 року.

У спірній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка ОСОБА_1 з двома дітьми сторін неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі звітом оцінювача ТОВ «Бюро оцінок» про незалежну оцінку майна: чотирикімнатної квартири загальною площею 164,2 кв.м. разом з меблями, побутовою технічкою та спорядженням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 3 вересня 2021 року складає 7149000 грн.

З наявного в матеріалах справи договору іпотеки № PCL -001/027/2007, укладеного 26 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 , убачається, що предметом договору іпотеки виступала чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності. Сам іпотечний договір був укладений з метою забезпечення вимог іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26 квітня 2007 року, сторонами якого виступали ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

Згідно договору поруки №SR-001/027/2007 від 26 квітня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , остання взяла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 його боргових зобов`язань за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26 квітня 2007 року.

Згідно довідки АТ «ОТП Банк» від 3 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором №ML-001/027/2007 від 26 квітня 2007 року, який був забезпечений іпотекою, та укладений між позичальником і банком, у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що придбане у період шлюбу сторін нерухоме майно: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 , є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При визначенні часток у майні кожного з подружжя судом враховано той факт, що у спірній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка разом з двома неповнолітніми дітьми, які повністю перебувають на її утриманні, а тому з урахуванням повного визнання відповідачем позовних вимог, суд вважав за можливе відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 9/10 частин спірної квартири. Враховуючи тривалий та постійний час проживання позивачки разом з дітьми у даній квартирі, а також те, що утриманням даного майна займається лише позивачка, суд вважав за можливе визнати за ОСОБА_7 право власності також на майно та предмети домашнього вжитку, які знаходяться в квартирі.

Проте, з такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 29 серпня 2013 року, та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року, позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено та стягнуто солідарно з ВАТ «Агромаш» та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2006 року в розмірі 45411984,35 грн.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Д`яченком Є.С. відкрито виконавче провадження ВП № 63571975 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 13 листопада 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Геліос», яке є правонаступником первісного кредитора, залишку заборгованості за виконавчим документом в сумі 45398157,83 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Є.С. від 12 листопада 2020 року накладено арешт на нерухоме майно, зокрема, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Публічне обтяження щодо зазначеного майна боржника зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 листопада 2020 року

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного судочинства є добросовісність ( п.6 ч.1 ст.13 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Отже, виниклий спір порушує права та інтереси ТОВ ФК «Геліос», оскільки позбавлення права ОСОБА_2 права власності на майно (або суттєве зменшення його частки) унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ФК «Геліос» суми заборгованості.

Сам по собі факт перебування квартири, яка є предметом поділу у цій справі, в іпотеці у іншого банку (АТ «ОТП Банк»), а також відмова цього банку у зверненні стягнення на квартиру на користь ТОВ ФК «Геліос», не дає підстав для висновку про те, що цим рішенням питання про права та інтереси ТОВ ФК «Геліос» не вирішені. При цьому судом враховано, що арешт на майно ОСОБА_2 накладений у виконавчому провадженні, стягувачем в якому виступає ТОВ ФК «Геліос», у ОСОБА_2 ж відсутня заборгованість перед АТ «ОТП Банк», на користь якого, як іпотекодержателем, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на день ухвалення судом рішення, було зареєстровано обтяження.

З урахуванням наявності обтяження на користь ТОВ ФК «Геліос», яке зареєстровано у відповідному порядку на майно, яке є предметом поділу між сторонами, наявні підстави вважати, що цим рішенням вирішені питання про права та інтереси ТОВ ФК «Геліос», відповідно наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ ФК «Геліос», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», подану адвокатом Архіповим Олександром Юрійовичем, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Д`яченко Євгеній Станіславович про поділ майна подружжя відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус