Дата документу 27.09.2022 Справа № 336/5124/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5124/20 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/1139/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного підприємства «СЕТАМ» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, ОСОБА_4 , Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про скасування результатів прилюдних (електронних) торгів,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., ОСОБА_4 , ДП «СЕТАМ», третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району.

В обґрунтування позову зазначили, що 10 серпня 2020 року на сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано протокол № 496248 проведення електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_4 .

Вказана квартира є предметом іпотеки за договором іпотеки № 0706/0408/45-014-Z-1, укладеним 18 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0706/0408/45-014 від 18 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

23 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист на виконання заочного рішення суду від 09 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 061 999 грн. 84 коп.

19 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрите виконавче провадження № 60651193 з виконання вказаного рішення суду, в межах якого 31 січня 2020 року накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. задоволена частково. Визнані незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. з виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в частині передання на реалізацію нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , право користування яким має неповнолітня особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без попереднього отримання дозволу органу опіки та піклування.

03 серпня 2020 року надійшла відповідь від ДП «СЕТАМ», в якій підприємство зазначило, що здійснює реалізацію майна на підставі заявки приватного виконавця та не уповноважено вчиняти дії щодо зняття майна з реалізації.

10 серпня 2020 року відбулись вказані електронні торги, оформлені протоколом ДП «СЕТАМ» від 10 серпня 2020 року № 496248.

Вважали дії приватного виконавця, ДП «СЕТАМ» щодо передання на реалізацію вказаного нерухомого майна, проведення електронних торгів, оформлення протоколу № 49248 проведення електронних торгів незаконними, оскільки у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, а у разі, якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, виконавець не вчинив дій з отримання дозволу органу опіки та піклування, не перевірив наявність у боржника іншого майна, не повернув виконавчий лист стягувачу, не надав організатору торгів інформації про право неповнолітнього ОСОБА_2 користуватись іпотечним житлом, постанову про припинення електронних торгів до ДП «СЕТАМ» не направив.

На підставі зазначеного просили визнати незаконними та скасувати результати електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , оформлені протоколом ДП «СЕТАМ» № 496248 проведення електронних торгів від 10 серпня 2020 року, реєстраційний номер лота: 432100, ціна продажу: 422000 грн., переможець торгів ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , оформлені протоколом ДП «СЕТАМ» № 496248 від 10 серпня 2020 року, реєстраційний номер лота 432100, переможцем яких стала ОСОБА_4 .

Скасовано результати електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , оформлені протоколом ДП «СЕТАМ» № 496248 від 10 серпня 2020 року, реєстраційний номер лота 432100, переможцем яких стала ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «СЕТАМ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що згода органу опіки та піклування має бути на момент укладання договору іпотеки, дитина народилась після укладення договору іпотеки, ОСОБА_1 є бабусею дитини, а не його матір`ю, позивачем не заявлялась в якості підстави позову порушення встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони на примусове стягнення іпотечного майна, заява про зміну підстав позову не подавалась, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, реєстрацію дитини у квартирі після укладення договору іпотеки, необов`язковість отримання в згоди органу опіки та піклування, оскільки ОСОБА_1 не є матір`ю ОСОБА_2 , недоведеність позивачем наявності підстав для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема, проживання у спірній квартирі більше шести місяців, відсутності іншого майна, в якому можливо проживати, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2008 року між Відкритим акціонерними товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0706/0408/45-014 від 18 квітня 2008 року між вказаними сторонами, укладений договір іпотеки, за умовами якого позичальник передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 9-19).

На виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2014 року, ухваленого у справі №336/7156/14-ц, 23 лютого 2015 року судом виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 061 999 грн. 84 коп. (т.1, а.с.20).

19 листопада 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрите виконавче провадження № 60651193 з виконання вищевказаного рішення суду, в межах якого 31 січня 2020 року накладено арешт на майно боржника, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 20-26).

Отже на виконанні приватного виконавця знаходилось судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 серпня 2020 року на сайті ДП «СЕТАМ» сформовано та опубліковано протокол № 496248 проведення електронних торгів щодо реалізації майна - квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_4 (т.1, а.с.38-39) .

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки внормовані статтями 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» і до них, зокрема, відноситься невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

За приписами ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що означає правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону врегульовані параграфом 2 Глави 16 Розділу ІV ЦК України і зводяться до визнання правочину недійсним за позовом однієї із сторін правочину або іншої заінтересованої особи, підставою для чого є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК.

Як випливає із змісту частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом згідно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В силу пункту 8 зазначеної постанови Пленуму відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, саме на момент вчинення правочину.

Порядок і особливості продажу арештованого майна на електронних торгах визначений «Порядком реалізації арештованого майна», який затверджено наказом Міністерства юстиції України № 2831 від 29.09.2016 року.

Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року затверджено «Інструкцію з організації примусового виконання рішень» (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 28 Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що на реєстраційному обліку в квартирі АДРЕСА_1 перебувають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.26-27).

Пунктом 3 розділу II «Порядку реалізації арештованого майна» передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, державний виконавець зобов`язаний надати організатору торгів копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Наслідки ненадання такого дозволу встановлені наведеним пунктом «Інструкції з організації примусового виконання рішень» і полягають у виконанні рішення за рахунок іншого майна боржника, а у разі відсутності такого у поверненні виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Під час розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя справи №335/3412/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 та члени її сім`ї в тому числі неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а. с.31-33).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року, постановленою у справі № 336/3412/20, яка набрала законної сили, дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в частині передання на реалізацію нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , право користування якою має неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без попереднього отримання дозволу органу опіки та піклування визнані неправомірними (т.1, а. с.31-33). Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Суд, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., дійшов висновку про те, що в порушення пункту 3 розділу II «Порядку реалізації арештованого майна», приватний виконавець не надав організатору торгів ЗФ ДП «Сетам» інформації щодо реєстрації у квартирі неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також не долучив до заявки копію дозволу органів опіки та піклування або рішення суду про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна право користування на яке має дитина.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 13.03.2018 року у справі № 911/494/17, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Отже правильним є висновок суду про те, що порушення Порядку реалізації арештованого майна та Інструкції з організації примусового виконання рішень та негативний вплив цих порушень на законні інтереси неповнолітнього позивача, вважає, є підставою для визнання електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , які відбулися 10 серпня 2020 року, недійсними.

Визнання електронних торгів недійсними є підставою для задоволення позову та визнання незаконним та скасування результату електронних торгів.

Суд також дійшов висновку про те, що електронні торги не можна вважати законними через заборону примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення зобов`язання за кредитним договором, за умовами якого кредитні кошти отримано в іноземній валюті.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1 ч. 1 якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку набуто позивачкою ОСОБА_1 за кредитні кошти на підставі договору кредитування № 0706/0408/45-014 від 18.04.2008 року, передана в іпотеку в забезпечення виконання основного зобов`язання, що встановлено договором про отримання позичальником споживчого кредиту в іноземній валюті (48 000 доларів США), має загальну площу 68,55 квадратних метри і не перевищує встановлену Законом вищу межу (т.1, а.с.9-14).

Матеріали справи не містять та відповідачами не надано доказів на підтвердження тих обставин, що у власності ОСОБА_1 є інше жиле приміщення, ніж спірна квартира.

Отже, вказане житло протягом дії означеного Закону, який не втратив силу на момент вирішення цього спору, не може бути примусово стягнуто іпотекодержателем.

З огляду на вищевикладене, а також на встановлені судом обставини у справі № 336/3412/20 щодо проживання: ОСОБА_1 разом з членами сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 , не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивачки у власності іншого нерухомого майна.

Крім того, на думку колегії суддів, вирішальною обставиною в зазначеній справі є саме. право користування іпотечною квартирою неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в цій квартирі з часу свого народження (лютого 2009 року).

В матеріалах справи також відсутні докази наявності у батьків дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 права власності або права користування іншим житлом.

Таким чином, правильним є висновок суду про те, що у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. та Державного підприємства «СЕТАМ» були наявні підстави для відмови у проведенні звернення стягнення на вказану квартиру під час примусового виконання рішення суду без згоди іпотекодателя.

Аналогічний висновок мітиться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року, ухваленій у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, що і в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд не може не враховувати її при розв`язанні побідних правовідносин.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕТАМ» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова