Справа № 450/4258/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/551/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 лютого 2002 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16 липня 2020 року і до досягнення ними повноліття. Зазначає, що старша донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою першого курсу денної форми навчання напрямку «Філологія» факультету Львівського національного університету ім. Івана Франка та закінчує навчання 30 червня 2023 року, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. З наведених підстав просить стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи із дня зарахування на навчання і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано інформації про навчання доньки станом на момент подання позовної заяви, оскільки відповідно до довідки №237 від 18 червня 2020 року, ОСОБА_4 є студентом першого курсу денної форми навчання напрямку «Філологія» факультету Львівського національного університету ім. Івана Франка та закінчує навчання 30 червня 2023 року. Стверджує про те, що відповідач працює за кордоном у Республіці Чехія, їй відомо про те, що його заробітна плата становить близько 1200 Євро, що свідчить, що у нього є матеріальна можливість надавати допомогу доньці, яка навчається та потребує матеріальної допомоги не лише від матері, але і від батька. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, заперечень щодо задоволення позовних вимог не надав, що, на її думку, свідчить про те, що він погоджується зі сплатою аліментів. Звертає увагу на те, що оскільки відповідач відмовився добровільно врегулювати питання сплати аліментів, позивачка змушена була звернутись за наданням правничої допомоги, вартість якої становить 1 200 грн., які також слід стягнути з відповідача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року призначено на 10 год. 30 хв. 05 вересня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 а є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 23 вересня 2002 року, виданого Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (а.с. 4).

Довідкою № 237 від 18 червня 2020 року, виданою Львівським національним університетом імені Івана Франка підтверджується, що ОСОБА_4 є студенткою першого курсу денної форми навчання напряму «Філологія» факультету іноземних мов Львівського національного університету імені Івана Франка та навчається за державним замовленням (а.с.5).

Крім того, у довідці також зазначено, що ОСОБА_4 закінчує навчання 30 червня 2023 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 досягнула повноліття, однак продовжує навчання на денній формі навчання, яке закінчує 30 червня 2023 року, вона є такою, що не може в повній мірі себе матеріально забезпечувати, відтак потребує матеріальної допомоги батьків, як матері так і батька, оскільки самій матері матеріально утримувати доньку є непосильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Наявними в матеріалах справи розписками підтверджується, що ОСОБА_3 повідомлений про розгляд справи, отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, його представник отримав копію апеляційної скарги, відзиву на позов не надав, заперечень щодо задоволення позову чи апеляційної скарги також не подавав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати кошти на утримання доньки, яка продовжує навчання, чи про незадовільний стан свого здоров`я, що не працює та перебуває на обліку, як особа, що шукає роботу, що на його утриманні перебувають інші особи, яких він зобов`язаний утримувати, непрацездатні дружина, батьки, про відсутність у нього рухомого чи нерухомого майна.

З огляду вищенаведене, а також на те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, виникає в обох батьків в однаковій мірі, зважаючи на те, що вік ОСОБА_4 перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є особою молодого віку, працездатним, не має жодних обмежень щодо працевлаштування, а відтак за станом здоров`я не має жодних перешкод у працевлаштуванні, доказів неможливості надання матеріальної допомоги доньці не надав, відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1 500.00 гривень.

Отже, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , матері ОСОБА_4 , яка проживає разом з нею, продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, з тих підстав, що батько дитини не може надавати матеріальну допомогу, такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Вважаючи позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення, колегія суддів враховує те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, виникає в обох батьків в рівній мірі, і не є обов`язком лише матері, а також те, що повнолітня донька об`єктивно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, яку відповідач, при бажанні, може надавати.

Визначаючи розмір коштів на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, колегія суддів вважає, що такий слід визначити у розмірі 1 500.00 грн., оскільки, на думку колегії суддів, аліменти в такому розмірі зможуть забезпечити хоча б мінімальні потреби доньки сторін у зв`язку з навчанням, які є реальними.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів 12 жовтня 2021 року, та починаючи саме з цього дня з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 1 500.00 гривень і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача щомісячно на утримання повнолітньої доньки сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1 500.00 грн. щомісячно, починаючи з 12.10.2021 року і до закінчення останньою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200 грн., не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак не підлягають до стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.10.2021 року і до закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 05 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк