Постанова

Іменем України

17 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 347/375/21

провадження № 61-5137св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя -доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Кутська селищна об`єднана територіальна громада Косівського району Івано-Франківської області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2022 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кутської селищної об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 17 січня 2016 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого вона передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США, які остання зобов`язувалась повернути у строк до січня 2017 року.

03 березня 2017 року ОСОБА_5 повернула кошти в сумі 500,00 дол. США та одночасно зазначила додатково суму боргу 1 180,00 дол. США, таким чином загальна сума боргу складала 11 180,00 дол. США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2020 року у справі № 347/1259/18 визнано дійсним правочин - договір позики від 17 січня 2016 року, за яким ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в сумі 11 180,00 дол. США та звернено стягнення боргу померлої ОСОБА_5 в сумі 11 180,00 дол. США в межах боргового зобов`язання на належний останній на праві власності - житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись на те, що рішення суду не виконано, заборгованість за рахунок майна не погашена, спадкоємці майна померлої відмовилися від прийняття спадщини та з часу відкриття спадщини пройшло більше року, після смерті спадкодавця її вимоги кредитора не були задоволені, просила визнати спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відумерлою та визнати за нею право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області (у складі судді Крилюк М. І.) від 19 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - житловий будинок

АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку загальною площею 174,9 кв. м, житловою площею 80,9 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спадкоємці майна ОСОБА_5 відмовилися від спадкового майна та після смерті спадкодавця вимоги кредитора ОСОБА_1 , визначені рішенням суду не були задоволені, а тому є всі підстави для визнання права власності на спадкове майно -житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачем.

Відмовляючи у визнанні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 відумерлою, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року у справі 347/141/21 вказану спадщину вже визнано відумерлою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2022 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 675,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції був обізнаний про те, що спірний будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, за цією ж адресою, є предметом договору іпотеки в забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 27 листопада 2006 року № 0. Відповідне обтяження у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскаржене рішення щодо зміни власника спірного майна стосується прав та обов`язків іпотекодержателя (АТ «УкрСиббанк»), оскільки впливає на можливість реалізації його прав як іпотекодержателя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-240цс19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), а також постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18.

Касаційна скарга в частині оскарження судового рішення про відмову у позові по суті мотивована доводами, аналогічними тим, що викладені у позові.

Крім того, заявник у касаційній скарзі вказує на те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про стягнення з неї судового збору у зв`язку із відмовою у позові, не врахував, що вона є особою, з інвалідністю ІІ групи, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Доводи інших учасників справи

У серпні 2022 року АТ «УкрСиббанк» надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить закрити касаційне провадження у справі на підставі положень пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки Верховний Суд у своїх постановах вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного у касаційній скарзі. В разі відмови у закритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та розгляді касаційної скарги по суті, банк просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Касаційна скарга подана до Верховного Суду ОСОБА_1 у червні 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2022 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникли правовідносини з приводу боргового зобов`язання, оформленого 17 січня 2016 року договором позики.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2020 року у справі № 347/1259/18 за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено. Визнано дійсним правочин - договір позики від 17 січня 2016 року за яким ОСОБА_1 надала в борг - позичила ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в сумі 11 180,00 дол. США, що еквівалентно 311 698,40 грн. Звернено стягнення боргу померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в сумі 11 180,00 дол. США, що еквівалентно 311 698,40 грн в межах вказаного боргового зобов`язання на належне останній на праві власності майно - житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиногореєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 лютого 2021 року власником житлового будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

Згідно з копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24 листопада 1995 року № 5798, житловий будинок на АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ОСОБА_5 .

Зі змісту довідки Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 17 травня 2019 року №156/02-24 вбачається, що ОСОБА_5 на день смерті перебувала на реєстраційному обліку в АДРЕСА_1 , де постійно проживала з 25 червня 1985 року до дня смерті. У цьому житловому будинку на день смерті ОСОБА_5 були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Судами встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори звернулася її дочка ОСОБА_2 , яка пізніше 15 жовтня 2019 року відкликала подану заяву, тобто відмовилася від спадкового майна.

Апеляційним судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ) та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір від 27 листопада 2006 року №0, за умовами якого вона одержала грошові кошти в розмірі 35 000,00 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України на день укладення договору становило 176 750,00 грн.

Також, 19 вересня 2008 року між цими ж сторонами укладені договори про надання споживчого кредиту з правилами № 0 та № 0, за умовами якого ОСОБА_5 отримала від банку кредит у розмірі 15 000,00 дол. США та 5 000,00 дол. США відповідно.

28 листопада 2006 року між АКІБ Укрсиббанк та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 ОСОБА_5 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 905 кв. м, що знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року у справі № 347/1360/15 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року № 0 у розмірі 2 246,65 дол. США та пеню у розмірі 2 061,76 грн.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2015 року у справі № 347/267/2015-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року в частині стягнення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 454 538,91 грн, з яких: за договором про надання споживчого кредиту від 27 листопада 2006 року № 0 в розмірі 20 924,17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 січня 2015 року становить 329 547,04 грн; за договором про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року № 0 в розмірі 7 438,87 дол. США, що за курсом НБУ становить 117 159,13 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2006 року № 0 у розмірі 20 924,17 дол. США , з яких: 19 544,25 дол. США - тіло кредиту,1 379,92 дол. США - заборгованість за процентами; заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року № 0 в розмірі 7 438,87 дол. США, з яких: 6 624,94 дол. США - тіло кредиту, 813,93 дол. США - заборгованість за процентами.

Згідно з витягом з Державного реєстру іпотек - 28 листопада 2006 року на підставі договору іпотеки від 28 листопада 2006 року зареєстровано обтяження на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 905 кв. м за цією ж адресою.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 року у справі № 347/141/21 прийнято до провадження цивільну справу за заявою АТ «УкрСиббанк», заінтересована особа - Кутська селищна рада, про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2021 року у цій же справі залучено до участі в справі заінтересованих осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі № 347/141/21 за заявою АТ «УкрСиббанк», заінтересована особа - Кутська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, про визнання спадщини відумерлою, заяву АТ «Укрсиббанк» задоволено. Визнано відумерлою спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1 та передано вказаний житловий будинок та земельну ділянку у власність Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанцій не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо розгляду справи по суті позовних вимог

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( частина перша статті 1268 ЦК України).

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них (частина четверта статті 1277 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до листа начальника Косівського районного відділу Державної виконавчої служби від 22 липня 2020 року банку стало відомо, що боржник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою отримання інформації щодо спадкоємців померлої ОСОБА_5 , АТ «УкрСиббанк» звернулось до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Маркуц У. М., яка повідомила, що нею заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_2 , проте на підставі статті 1273 ЦК України заявник відмовилась від прийняття спадщини.

У апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» зазначив, що йому 04 листопада 2021 року з листа Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області стало відомо про рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року, яким право власності на іпотечне майно визнано за іншим кредитором ОСОБА_5 - ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна

держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення щодо зміни власника іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість реалізації прав іпотекодержателя.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою АТ «УкрСиббанк» в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не перевірив правовий статус спірного майна як предмета іпотеки, та ухвалив рішення, яке стосується зміни власника іпотечного майна та впливає на права та обов`язки іпотекодержателя.

При цьому апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції був обізнаний, що спірний житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться на АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки в забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідне обтяження у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав.

Під час розгляду цієї справи її учасники не повідомили про необхідність залучення до участі у справі іпотекодержателя спірного майна - АТ «УкрСиббанк».

Про порушення прав іпотекодержателя у подібних правовідносинах зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2513св16, постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 2-1905/1/2010 (провадження № 61-15857св18) та від 18 березня 2020 року у справі № 667/3883/15-ц (провадження

№ 61-45004св18).

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, з огляду на те, що іпотекодержателем спірного майна є АТ «УкрСиббанк», що не брало участі у справі, в якій ухвалено рішення про визнання за позивачем права власності на спірне майно, та яке безпосередньо впливає на права та інтереси банку.

Доводи касаційної скарги про доведеність наявності підстав для скасування постанови апеляційного суду в частині розгляду справи по суті позовних вимог є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Фактично вказані доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи та до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Також не можуть бути прийняті посилання заявника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-240цс19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), а також постанови Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, оскільки оскаржувана постанова апеляційного суду не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення апеляційним судом судового збору

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги в частині того, що суд апеляційної інстанції помилково стягнув із заявника судовий збір, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у позові, під час вирішення питання щодо судових витрат стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» 4 675,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З довідки до акта огляду МСЕК від 30 листопада 2012 року серії 10 ААБ № 598919 вбачається, що ІІ група інвалідності (інвалід з дитинства) ОСОБА_1 встановлена безстроково.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо судових витрат, не врахував того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, на підтвердження чого подала до суду першої інстанції копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 4, т. 1) та довідку до акта огляду МСЕК від 30 листопада 2012 року серії 10 ААБ № 598919 (а. с. 5, т. 1), а тому звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, судове рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя стаття 412 ЦПК України).

Оскільки суд апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат розглянув справу з порушенням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови

Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2022 року в частині розподілу судових витрат, зокрема, судового збору, з ухваленням в цій частині нового рішення про розподіл таких витрат.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення апеляційного суду в цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 675,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати Акціонерному товариству «УкрСиббанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 675,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук