Провадження № 2/537/982/2022
Справа № 536/1992/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», за участю третіх осіб: Вищої ради правосуддя, Міністерства охорони здоров`я,

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Полтаваенергозбут», за участю третіх осіб: Вищої ради правосуддя, Міністерства охорони здоров`я про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування до відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» та представника відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» - адвоката Лоскот С.С. заходів процесуального примусу. Позивач вважає, що адвокат Лоскот С.С. свідомо вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи шляхом надання суду недостовірного документу, а саме відзиву, який містить неправдиві відомості щодо обставин справи.

Представник відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» - адвокат Лоскот С.С. в підготовчому судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу. з підстав відсутності в її діях умисного затягування розгляду справи що є однією із умов при вирішення питання щодо зловживання учасника судового розгляду процесуальними правами.

Вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 4 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Згідно із статтею 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною першою статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Крім того, відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право в тому числі надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, позивач наділений правом наводити у поданій ним позовній заяві належне обґрунтування заявлених ним позовних вимог, долучати докази на їх обґрунтування, натомість, відповідач має аналогічне право оспорювати вказані позивачем обставини та надані ним докази, при цьому надаючи суду належне обґрунтування такими запереченням. Обов`язком суду, в даному випадку, є надання правової оцінки поданим сторонами доказам та наведеним обставинам, та прийняття законного та обґрунтованого рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання сторони позивача, оскільки подання стороною відповідача відзиву, який на думку позивача містить неправдиві відомості щодо обставин позову та викликає у заявника сумнів щодо його достовірності, не може свідчити про намір введення суд в оману та зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами.

До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що обставини на які посилається відповідач у відзиві як на підставу своїх заперечень проти позову є обраним відповідачем способом захисту і останні не можуть бути предметом підготовчого судового розгляду, оскільки відповідно до вимог процесуального законодавства підлягають дослідженню лише під час судового розгляду справи по суті із вирішенням питання доведеності або спростування зазначених у відзиві обставин.

Керуючись статтями 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» - адвоката Лоскот Світлани Сергіївни відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 23 серпня 2022 року.

Суддя Д.О. Зоріна