Справа № 465/3858/17 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/3867/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Юрчук Ірини Андріївни та приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Юлії Анатоліївни, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: 1) «встановити факт неукладення договору купівлі-продажу» серія НВХ №983743, зареєстрований в реєстрі 26.08.2016 року за № 1089, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А.; 2) визнати незаконною реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»), № запису про право власності 16136743 від 26.08.2016 року; 3) скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , індексний № 35184782 від 15.05.2017 року; 4) визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ; 5) визнати недійсним договір дарування спірної квартири, укладений 15 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія НМО №112792, зареєстрований в реєстрі за №1331; 6) витребувати у ОСОБА_3 спірну квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_4 , якому спірна квартира належала на праві власності, однак при зверненні позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що ця квартира 26.08.2016 року по договору купівлі-продажу є проданою і її покупцем є відповідачка ОСОБА_2 , яка є племінницею померлого та проживає в м. Мелітополі, і яка 15.05.2017 року подарувала цю квартиру своєму сину відповідачу ОСОБА_3 . Останній та його представник 17.08.2017 року шляхом розбиття вікна проникли в спірну квартиру та захопили її. Покликаючись на норми ст. 655, ч. 2 ст. 640 ЦК України, вважає договір купівлі-продажу квартири від 26.08.2016 року неукладеним, а реєстрацію права власності на квартиру протиправною, оскільки на момент укладення згаданого договору у спірній квартирі проживала позивачка, її син, його дружина та двоє їхніх дітей. Також вважає, що оплати за квартиру проведено не було, оскільки її чоловік тривалий час тяжко хворів; коштів на лікування із його пенсії не вистарчало і позивачка постійно витрачала свої кошти (том 1, а.с. 2-3, 89-91, 227-229; том 2, а.с. 27-29).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Юрчук Ірини Андріївни та приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Юлії Анатоліївни «про встановлення факту неукладення договору купівлі-продажу, визнання незаконною реєстрації прав на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, визнання право власності на квартиру в порядку спадкування, визнання недійсним договору дарування» відмовлено(том 3, а.с. 24-36).

Додатковим рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Юрчук Ірини Андріївни та приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Юлії Анатоліївни «про витребування квартири» відмовлено (том 3, а.с. 47-49).

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «суддя Марків Ю.С. є упередженою і невмотивовано відмовила в заяві про відвід її від розгляду справи».

Вважає, що «суд не розглянув і не прийняв рішення по позовній вимозі: витребувати у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 » (том 3, а.с. 54-56).

Апелянт ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про апеляційний розгляд справи 29.08.2022 року (том 3, а.с. 160, 161), в судове засідання не з`явилася і про причини такої неявки суд не повідомила.

Представник апелянта, адвокат Єрохін В.В., будучи повідомленим про апеляційний розгляд справи ще 20.07.2022 року (том 3, а.с. 152, 154), в судове засідання 29.08.2022 року не з`явився, однак тоді ж (29.08.2022 року) подав до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду справи «в зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи» (том 3, а.с. 162).

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та її представника на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, 18 листопада 2021 року Франківський районний суд міста Львова ухвалив додаткове рішення, яким відмовив у задоволенніпозову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватних нотаріусів Юрчук І.А. та ОСОБА_5 також і в частині позовної вимоги «про витребування квартири» (том 3, а.с. 47-49), а відтак доводи апеляційної скарги в частині того, що «суд не розглянув і не прийняв рішення по позовній вимозі: витребувати у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 », є надуманими, а тому до уваги прийматися не можуть.

Як також стверджується матеріалами справи, заява позивачки ОСОБА_1 про відвід судді Марків Ю.С. від участі у розгляді даної справи мотивована тим, що згадана суддя відмовила позивачці у її клопотанні про відкладення судового розгляду справи і постановила ухвалу про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду (том 2, а.с. 206-209).

В свою чергу, заява представника позивачки ОСОБА_6 від 25.03.2021 року про відкладення судового розгляду справи мотивована тим, що в Україні введено карантин у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID-19, а позивачка та її представник є особами похилого віку та належать до категорії осіб підвищеного ризику (том 2, а.с. 188).

В той же час, карантин в Україні було введенопостановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року, тобто ще за 12 місяців до подачі представником ОСОБА_6 заяви від 25.03.2021 року про відкладення розгляду справи.

Як стверджується матеріалами справи, як позивачка, так і її представник ОСОБА_6 , неодноразово подавали до суду заяви про відкладення розгляду справи (зокрема: 02.03.2018 року, 26.03.2019 року; 11.12.2020 року, 03.03.2021 року; том 1, а.с. 219; том 2, а.с. 56, 142, 176), яка перебувала в провадженні суду з липня 2017 року, тобто на той час вже майже 4 (чотири) роки.

Крім цього, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від позивачки, ні від її представника заяв до суду про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

В ході розгляду даної справи позивачка вже заявляла відводи від участі у розгляді справи судді-головуючому Кузю В.Я. (том 2, а.с. 106-107), в результаті чого згаданий суддя заявив про свій самовідвід від участі у розгляді даної справи (том 2, а.с. 110-112) і в результаті автоматизованого розподілу дану справу було передано судді Марків Ю.С. (том 2, а.с. 113).

Пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України (на який посилалася ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Марків Ю.С.) встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України встановлено, що навіть незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Задоволення суддею (судом) заяви про відвід судді без належної на те правової підстави може свідчити лише про недобросовісне використання суддею (судом) такої заяви, як незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи, що може бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності (підпункт «д» пункт 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

За вищенаведених обставин суд при постановленні 12 квітня 2021 року ухвали за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді даної справи судді Марків Ю.С. прийшов до вірного висновку про те, що згаданий відвід є необґрунтованим.

У матеріалах справи та (зокрема) у апеляційній скарзі відсутні доводи, які б спростовували даний висновок, а тому доводи апеляційної скарги, які стосуються питання відводу судді Марків Ю.С. від участі у розгляді даної справи, до уваги прийматися не можуть.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.