МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/576/21 Провадження № 22-ц/812/503/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

01 лютого 2021 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила постановити рішення про відібрання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 та повернення її за попереднім місцем проживання з матір`ю ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2021 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 20.05.2021 року.

19 травня 2021 року позивачкою подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_2 просила визначити місцем проживання дитини ОСОБА_3 -ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою- АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 908 грн судового збору.

20 грудня 2022року на адресу суду надійшло клопотання позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 24500грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа № 489/576/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Представництво інтересів позивачки у цій справі шляхом надання професійних правничих послуг здійснюється адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем.

У відповідності із Актом щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката № 17-12/2021 від 17.12.2021 р. за період 21.04.2021 р. - 17.12.2021 р. згідно із Договором про надання професійних правничих послуг адвоката № 21-04/2021 від 21 квітня 2021 р., ОСОБА_2 отримала професійні правничі послуги адвоката згідно із умовами Договору, де стороною-2 є юридична особа - Адвокатське бюро «Савчак», в особі Директора Савчака Ярослава Олеговича, що діє на підставі Статуту, надалі за текстом іменується - «Адвокат», у кількості 25 годин, вартістю 24500,00 гривень.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Савчак Я.О., у розмірі по 8000 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове судове рішення та ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що додатковим рішенням суду було стягнуто на користь позивачки витрати на правничу допомогу адвоката Савчака Я.О. за наступні послуги: 21.04.2021 - усну консультацію з клієнтом, роз`яснення позицій судової практики Верховного суду, аналіз правового питання клієнта - 1000,00 грн.; 06.05.2021 року - підготовка позовної заяви із зміною предмета позову - 10 годин - 5000,00 грн.; 12.07.2021 року, 09.09.2021 року - підготовка клопотань про відкладення підготовчого судового засідання - 4 години - 2000,00 грн.

Проте, апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, всупереч ст. 264 ЦПК України судом неповністю з`ясовано обставини, що мають значення в частині стягнення витрат з відповідача на користь позивачки на правничу допомогу адвоката, а позивачкою не доведено необхідності у витратах на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. при розгляді справи №489/576/21.

При цьому апелянт посилається на те, що 25.01.2021 позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №489/385/21.

Крім того, 01.02.2021 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року у справі №489/576/21 позовну заяву ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини направлено за підсудністю на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.04.2021 року позов ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №489/576/21. При цьому позовні вимоги ОСОБА_2 у справі №489/576/21, не зважаючи на назву позову, стосувались лише відібрання дитини у батька.

19.05.2021 року позивачка звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із уточненою позовною заявою про визначення місця проживання дитини у справі №489/576/21, предметом позову в якій стало вже не «відібрання дитини», а визначення місця проживання. Із даною заявою представник відповідача ознайомився 13.07.2021 під час ознайомлення із матеріалами справи, оскільки представник позивачки не надіслав її ні позивачу, ні його представнику (в матеріалах справи відсутнє підтвердження надсилання уточненої заяви відповідачу та його представнику).

Подаючи даний позов, позивачка не надала суду підтвердження про відсутність аналогічного позову між тими ж сторонами відповідно до п.10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та не повідомила суд про існування такого спору з тим же предметом та між тими ж сторонами у Ленінському районному суді м. Миколаєва у справі №489/385/21.

16.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про закриття провадження у справі №489/576/21, оскільки у Ленінському районному суді м. Миколаєва розглядалась справа з аналогічним предметом спору між тими сторонами №489/385/21 (документ отриманий судом за Вх.№26551-21-Вх). Однак, судом з незрозумілих підстав було відкладено розгляд справи та не вирішено питання про закриття провадження у справі.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі №489/385/21 стало відомо про те, що 09.12.2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про залишення позову в частині визначення місця проживання дитини без розгляду.

Тобто, до 09.12.2021 року у Ленінському та Центральному районних судах м. Миколаєва розглядались два аналогічних позови ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , 2014 року народження. При цьому Ленінським районним судом м. Миколаєва провадження у справі було відкрито 01.03.2021 року, а 19.05.2021 року позивачка вернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із цим же позовом.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої не дослідив у повній мірі обставини справи на предмет необхідності та доцільності надання правничої допомоги позивачці саме у справі №489/576/21 щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , оскільки з 1.03.2021 року по 09.12.2021 року тривав розгляд справи №489/385/21 у Ленінському районному суді м. Миколаєва, у якій також досліджувався аналогічний предмет спору між сторонами, а саме визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 .

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, щo відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені зговором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши положення ст.137 та ст.141 ЦПК України, апелянт зазначив, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

За новим ЦПК України саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на вищевикладені обставини справи та норми права апелянт вважає, що додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.01.2022 ухвалене з порушенням вимог ст. 264 ЦПК України, оскільки судом не в повній мірі було досліджено докази у справі та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, які не були необхідними під час розгляду даної справи, що згідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, вважає за доцільне на підставі ст. 137-141 ЦПК України просити суд стягнути з позивачки за користь відповідача 1500,00 грн. за надану правову допомогу адвоката при підготовці апеляційної скарги на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.01.2022 р. у справі №489/576/21.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася. Проте в заяві про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, яка підписана представником Савчак Я.О. , просила врахувати, що позивачка належним чином обґрунтувала понесені нею фактичні витрати на правничу допомогу, але через брак коштів була позбавлена можливості оскаржити додаткове рішення суду, яким суд значно зменшив розмір присуджених фактично понесених судових витрат. Просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у передбачений законом спосіб.

Приймаючи додаткове рішення у справі, суд виходив з того, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 908 грн судового збору. Проте, при ухваленні зазначеного рішення судом не було вирішено питання про стягнення витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу.

Також суд виходив з того, що у матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 21-04/2021 від 21.04.2021 р., укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро "Савчак" в особі директора Савчака Я.О., відповідно до умов якого адвокат надає правничі послуги при розгляді справи № 489/576/21, н/п 2/490/3048/21 в Центральному районному суді м. Миколаєва, оплата здійснюється погодинно у розмірі 500 грн за одну годину роботи; відповідно належно оформлений ордер адвоката.

Згідно Акту щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката № 17-12/2021 від 17.12.2021 року за період з 21.04.2021 року по 17.12.2021 року були надані наступні правничі послуги: 21.04.2021 - усна консультація з клієнтом, роз`яснення позицій судової практики Верховного Суду, аналіз правового питання клієнта - 2 години - 1000 грн; 06.05.2021 - підготовка позовної заяви із зміною предмета позову - 10 годин - 5000 грн; 19.05.2021 року - підготовка клопотання про відкладення підготовчого судового засідання - 2 години - 1000 грн; 23.07.2021 року - відрядження до м. Миколаїв, участь у комісії у справах дитини - 5 годин - 2500 грн, 09.09.2021 року - підготовка клопотань про відкладення підготовчого судового засідання - 4 години- 2000 грн, 14.12.2021 року - підготовка та направлення клопотання про стягнення судових витрат - 2 години - 1000 грн, 24.06.2021 року - проведення судової експертизи та отримання висновку судового експерта - 12 000грн.

Проте, судом було прийнято до уваги, що 19.05.2021 року адвокатом було подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання саме в зв`язку з його станом здоров`я, при чому позивачка прибула в підготовче судове засідання, судом проведена відповідна процесуальна дія: прийнято уточнену позовну заяву і оголошено перерву в судовому засіданні в зв`язку з прийняттям уточненої позовної заяви. В той же час задоволення судом клопотання представника позивачки про відкладення підготовчого засідання в зв`язку з його неявкою призвело б до невиправданого затягування справи. Тому суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу за 2 години підготовки вказаного клопотання у сумі 1000 грн стягненню не підлягають.

Підготовче судове засідання 13.07.2021 року відкладено в зв`язку з тим, що відповідач не отримував уточнену позовну заяву та представнику відповідача була вручена копія уточненої позовної заяви. За такого, витрати на правничу допомогу за 2 години підготовки клопотання від 12.07.2021 про відкладення підготовчого судового засідання у сумі 1000 грн також не підлягають стягненню.

Не підлягають стягненню за висновком суду і витрати 2500 грн (5 годин) за відрядження 23.07.2021 року до м. Миколаїв для участі у засіданні комісії у справах дитини, оскільки жодних доказів участі у засіданні комісії та взагалі проведення комісії у вказаний день, а також наявності підстав участі адвоката не надано, а з висновку органу опіки та піклування не вбачається, що на засіданні комісії був присутній адвокат позивачки і взагалі надавав хоч якісь пояснення.

Щодо стягнення 12 000 грн за проведення судової експертизи та отримання висновку судового експерта, то такі витрати відповідно до положень ст. 139 ЦПК України відносяться до витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз, а отже не підлягають стягненню як витрати на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що рішенням суду позов задоволено, однак в резолютивній частині рішення не вирішено питання про стягнення на користь позивачки витрат, пов`язаних з отриманням правничих послуг, а також на відсутність заперечень відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивачки 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Приймаючи додаткове рішення, суд правильно виходив з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правильно послався суд також на те, що із телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 403-404 ЦПК України і статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слідує, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Таким чином, підлягають застосуванню не висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду з зазначених вище питань, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання професійних правничих послуг адвоката № 21-04/2021 від 21.04.2021р., укладеного між ОСОБА_2 та юридичною особою - Адвокатське бюро «Савчак» в особі директора Савчака Я.О., що діє на підставі Статуту; копії витягу з реєстру адвокатів на адвоката Савчака Я.О., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Савчака Я.О. № 4222, ордера серії КВ № 41030, виданого 21.04.2021р. на представництво інтересів ОСОБА_2 у суді, договору про надання послуг з консультації стосовно експертизи від 24 червня 2021р.

Понесені позивачкою витрати крім договору про надання правової допомоги, підтверджуються меморіальними ордерами про сплату адвокатських послуг № @2PL697652 від 20.05.2021р., № @2PL642698 від 30 червня 2021р., № @2PL144584 від 18 серпня 2021р., № @2PL388359 від 29 липня 2021 р., № @2PL127387 від 18 серпня 2021р., рахунком-фактурою № СФ-2406211 на оплату експертних послуг від 24 червня 2021р. та актом щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката № 17-12/2021 від 17 грудня 2021р., актом надання послуг № 128 від 01.07.2021р., в яких зазначено, що вказані у актах послуги виконано повністю, претензій у сторін немає.

Загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи №489/576/21 за період з 21 квітня 2021 року по 17 грудня 2021 року визначені у акті щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката № 17-12/2021 від 17 грудня 2021р. на суму 24500,00 грн.

З розрахунку суми судових витрат та договору про надання професійних правничих послуг адвоката вбачається, що він зроблений представником позивачки - адвокатом Савчак Я.О. з розрахунку 500 грн за одну годину роботи адвоката.

Судом першої інстанції заявлені позивачкою вимоги про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково у сумі 8000грн.

Додаткове рішення в частині відмови у задоволенні інших вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржується, тому апеляційним судом додаткове рішення в цій частині не переглядається.

Переглядаючи рішення в частині задоволених вимог, колегія суддів зазначає, що з наведених вище документів вбачається, що всі види правничої допомоги адвоката Савчака Я.О., за надання яких судом стягнуті витрати, пов`язані з даною справою.

Докази понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу подані позивачкою своєчасно. Так, рішення суду ухвалене 14 грудня 2021р. Позивачка в заяві від 14 грудня просила розглянути справу за її відсутності та зазначала про те, що розрахунок судових витрат на професійні правничі послуги адвоката будуть подані додатково. Строк для подачі таких доказів закінчувався з урахуванням вихідних днів 20 грудня 2021 року включно. З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подана позивачкою 20 грудня 2021 року, тобто в строк, передбачений положеннями ч.8 ст. 141 ЦПК України.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Савчака Я.О. судом враховано пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення, а також те, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту та визначає конкретний вид документів, які необхідно скласти та подати до суду для захисту інтересів свого клієнта.

Слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

В статті 2 договору про надання професійних правничих послуг адвоката від 21 квітня 2021 року також зазначено, що адвокат як захисник і представник клієнта має право, зокрема, на складання і подачу запитів, заяв, клопотань, пояснень, заперечень та будь-яких інших документів, що направлені на виконання предмету даного договору.

Отже, із матеріалів справи убачається, що дії, зазначені в акті щодо обсягу наданих послуг від 17.12.2021 року, відповідають умовам договору про надання професійних правничих послуг адвоката.

Доводи відповідача про необхідність відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність необхідності та доцільності надання правничої допомоги позивачці саме у справі №489/576/21 щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , оскільки з 1.03.2021 року по 09.12.2021 року тривав розгляд справи №489/385/21 у Ленінському районному суді м. Миколаєва, у якій також досліджувався аналогічний предмет спору між сторонами - визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки всі види правничої допомоги, за понесення витрат на оплату яких стягнуто судом кошти з відповідача на користь позивачки, були пов`язані з даною справою, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, понесені позивачкою витрати на їх оплату підтверджуються меморіальними ордерами про сплату адвокатських послуг, а надання правничої допомоги у іншій справі не є тією підставою, що спростовує надання послуги адвокатом своєму клієнту у зв`язку з розглядом даної справи. Цивільно-процесуальне законодавство на містить норм, які б пов`язували обов`язковість відмови у стягненні витрат за надання клієнту правових послуг з сторони у провадженні, з наданням йому консультативних послуг у іншій справі.

Слід також врахувати, що у справі, яка була предметом розгляду Ленінським районним судом м. Миколаєва, витрати на правничу допомогу судом на користь позивачки з відповідача не стягувалися.

Щодо неправомірних дій позивачки на думку відповідача при зверненні нею 19 травня 2021р. до Центрального районного суду м Миколаєва із уточненою позовною заявою про визначення місця проживання дитини та не надання суду підтвердження про відсутність аналогічного позову між тими ж сторонами відповідно до п.10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та не повідомлення суду про існування такого спору з тим же предметом та між тими ж сторонами у Ленінському районному суді м. Миколаєва у справі №489/385/21, що свідчить на думку апелянта про недобросовісність поведінки позивачки, слід зазначити, що відповідач також звертався до Ленінського районного суду м. Миколаєва в червні 2021р. з самостійним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, який ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2021р. за його заявою було залишено без розгляду.

Інших доводів щодо не згоди з видом чи розміром понесених витрат на правничу допомогу в частині задоволених вимог апеляційна скарга не містить.

Тому, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія судді вважає, що підстави для скасування чи зміни додаткового рішення відсутні.

Що стосується вимог про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500грн., понесених при підготовці апеляційної скарги на додаткове рішення, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена апеляційним судом без задоволення. За такого відсутні підстави для стягнення з позивачки на його користь витрат у розмірі 1500,00 грн., понесених ним на оплату за надану правову допомогу адвоката при підготовці апеляційної скарги на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.01.2022 р. у справі №489/576/21.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.