ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/58/22

Головуючий у першій інстанції - Смага С. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/699/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дитячо-юнацька спортивна школа Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділ освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області, в якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ ДЮСШ Семенівської міської ради Чернігівської області від 08 листопада 2021 року № 20 про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати та поновити його на роботі;

- визнати заподіяння позивачу моральної шкоди, яка спричинила також матеріальні втрати, внаслідок душевних і фізичних страждань, що погіршило стан здоров`я позивача, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями щодо нього самого та членів його сім`ї з боку ДЮСШ Семенівської місцевої ради Чернігівської області шляхом відсторонення його від роботи та залишення без засобів існування, яку він оцінює у 20 000 грн;

- зобов`язати Відділ освіти, молоді та спорту виплатити позивачу середню заробітну плату за період незаконного відсторонення від роботи на підставі незаконного наказу від 08 листопада 2011 року, а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 указував, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 175, 176 ЦПК України і надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для надання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто позивачеві. Ухвалу мотивовано тим, що станом на 11 лютого 2022 року позивач оригінал квитанції про сплату судового збору суду не надав, тобто не виконав вимоги ухвали суду від 18 січня 2022 року. Будь-яких документів, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону до суду не надходило. Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції такою, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить її скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд не взяв до уваги те, що позивачі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, і саме такі вимоги ним заявлено. Позивач указує, що звільнений від сплати будь-яких зборів на підставі ст. 2 Конвенції про правову допомогу та правові відносити у цивільних, сімейних та кримінальних справах, на підтвердження чого надав повідомлення-заяву про зміну правовідносин. Указана Конвенція, на думку заявника, доповнює положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзив на апеляційну скаргу від Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, враховуюче наступне.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. 175, 177 ЦПК України і у встановлений судом строк судовий збір позивачем сплачено не було.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як убачається з матеріалів даної справи, у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом.

Суд першої інстанції, залишаючи без руху позовну заяву, виходив з того, що за змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів останнім оспорюється наказ про відсторонення від роботи та фактично порушується питання про допуск до роботи, оскільки ОСОБА_1 не звільнений, а лише відсторонений від роботи. Наказ про відсторонення не є тотожним наказу про звільнення з роботи, отже підстави для звільнення від сплати судового збору за наведену позовну вимогу відсутні. Заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу про скасування наказу про відсторонення від роботи (вимога немайнового характеру), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (вимоги майнового характеру) у загальній сумі 4 465 грн (а.с. 23-27).

27 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2022 року про залишення його позовної заяви без руху (а.с. 29).

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до районного суду заяву, в якій зазначив, що звільнений від сплати будь-яких зборів на підставі ст. 2 Конвенції про правову допомогу та правові відносити у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної в м. Кишинів 7 жовтня 2002 року та ратифікованої ВРУ. До своєї заяви позивач додав повідомлення-заяву про зміну правовідносин (а.с. 30-36).

Районний суд, пославшись на положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України, визнав позовну заяву неподаною і повернув її заявнику, указавши, що ОСОБА_1 вимог ухвали від 18 січня 2022 року не виконав,.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом, - ст.2 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з абзацом першим частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Пільги щодо сплати судового збору передбачені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до п. 1 ч. 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вірно встановлено районним судом, за змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів ним оспорюється наказ про відсторонення від роботи.

Відсторонення працівника від роботи означає призупинення трудових правовідносин, що полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, а роботодавця - від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. У разі відсторонення від роботи за працівником зберігається робоче місце. Дія трудового договору не припиняється. За відсутності наказу про звільнення, відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з посади.

Оскільки предметом цього позову є, в тому числі, оскарження наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання поновлення на роботі такого працівника, доводи апеляційної скарги про наявність пільг по сплаті судового збору, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду із вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення суперечать суті вищезазначеного положення Закону України «Про судовий збір», враховуючи правову природу заявленої вимоги, і не можуть бути застосовані до позивача.

Позивача також не звільнено від сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, що правильно визначив суд першої інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про звільнення від сплати будь-яких зборів в силу положень ст. 2 Конвенції про правову допомогу та правові відносити у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної в м. Кишинів 7 жовтня 2002 року та ратифікованої ВРУ, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм. Правові засади справляння судового збору, в тому числі і звільнення від його сплати, регулюються саме Законом України «Про судовий збір». Як свідчить лист Міністерства юстиції України від 21 січня 2006 року № 26-53/7 щодо застосування Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, указана Конвенція чинності для України не набула.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач мав сплатити судовий збір за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення його від роботи, що є вимогою немайнового характеру, та за вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка є вимогою майнового характеру, оскільки виражена в грошовому еквіваленті.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали районного суду від 18 січня 2022 року в частині сплати судового збору за заявлені вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, а також відшкодування моральної шкоди, висновок суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні про те, що позивачем недоліки позовної заяви не усунуто належним чином, є вірним.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_1 пільг по сплаті судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) указала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, системний аналіз наведеної норми права з урахуванням наведених висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені позивачі виключно стосовно вимог про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, та поновлення на роботі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на позовну вимогу ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не поширюються положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є помилковим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу в частині визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви в частині вимог ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи Семенівської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Семенівської міської ради Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко