Справа №639/8034/21
Провадження №2/639/751/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «ХТМ» з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 69 382,18 грн., інфляційні витрати в сумі 5 381,23 грн., 3% річних у сумі 2 189,58 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за нею виникла заборгованість за період з 01.10.2016 року по 31.10.2021 року у сумі 69 382,18 грн. Також з посиланням на ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані до стягнення з відповідача інфляційні витрати в сумі 5 381,23 грн., 3% річних у сумі 2 189,58 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.12.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання.

28.12.2021 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, в якому остання зазначила, що між нею та представником КП «Харківські теплові мережі» була усна домовленість (розмовляли у телефонному режимі) про укладення договору реструктуризації на її заборгованість у листопаді 2021 року. Договір про реструктуризацію свого боргу відповідач мала намір укласти, бо вона є матір`ю одиначкою з невеликим доходом та проживає з неповнолітньою дитиною. Посилаючись на матеріали позовної заяви відповідач вважає, що позивач знав про порушення його прав вже більше трьох років та бездіяв. Виходячи з цього, в частині вимог щодо сплати заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.10.2018 року в сумі 17 220,10 грн. позивачем пропущений строк позовної давності. Також, при складанні позовної заяви, позивачем була вказана невірна сума заборгованості за теплопостачання у розмірі 69 382,18 грн., тому інфляційні витрати та 3% річних за період з 01.11.2018 року по 31.10.2021 року, на думку відповідача, також були нараховані невірно. Суму боргу, яка утворилася за період з 01.11.2018 року по 31.10.2021 року в розмірі 41 420,21 грн. відповідач визнає та вказана сума нею сплачена у повному обсязі в добровільному порядку 21-22.12.2021 року, про що було одразу повідомлено начальника Новобаварської філії КП «Харківські теплові мережі». Окрім того, відповідач зазначає, що вона згодна сплачувати послуги по теплопостачанню та гарячій воді, що робить зараз і буде робити надалі. Однак в даному випадку відповідач просить застосувати строк позовної давності.

У свою чергу, 17.02.2022 року представником позивача КП «Харківські теплові мережі» подано відповідь на відзив, в якому останній просить суд стягнути з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 32 502,57 грн., оскільки відповідачем частина боргу сплачена.

Окрім того, 22.07.2022 року представником позивача КП «Харківські теплові мережі» подано «відзив на відзив» відповідача, в якому останній же просить суд, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем суми боргу стягнути з неї заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.03.2020 року по 31.10.2021 року в сумі 29 501,37 грн., інфляційні витрати в сумі 5 381,23 грн., 3% річних у сумі 2 189,58 грн. При цьому представник позивача вказує, що відповідач оплату за надані послуги по централізованому опаленню проводить не регулярно або в меншому або в більшому розмірі, однак в квитанціях при оплаті збільшеної суми відповідач не вказувала за який період проводиться оплата, тому позивач надлишково оплачену суму розподіляв на свій розсуд, тобто на погашення раніше утвореної заборгованості.

В судове засідання 10.08.2022 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак раніше надала відзив, в якому виклала свою позицію щодо позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд на підставі положень ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Довідками, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с. 4, 11).

Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, на відповідача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 31.10.2021 року у сумі 69 382,18 грн., що підтверджено відомістю нарахувань та оплат. Згідно цієї ж відомості в межах трирічного строку позовної давності за період з 01.11.2018 року по 31.10.2021 року заборгованість становить 52162, 08 грн. При цьому врахована сума оплат, проведених відповідачем за вказаний період, становила на момент звернення з позовом 6137, 55 грн. (а.с. 5-6).

Отже відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, однак має заборгованість з оплати послуг теплопостачання, що не спростовано відповідачем в судовому засіданні.

Між тим з останньої відомості нарахувань, наданої представником позивача вбачається, що за період з 01.10.2016 року по 31.10.2021 року сума проведених відповідачем оплат вже становить 46006, 61 грн. Тобто вже після подачі позову (після 26.11.2021 року) відповідачем було сплачено 46006, 61 грн. 6137, 55 грн. = 39869, 06 грн.

Сплата суми боргу відповідачем ОСОБА_1 в добровільному порядку вже після подання позовної заяви до суду підтверджується копіями квитанцій та власними розрахунками (а.с.42-61).

Однак дійсною сумою сплати боргу відповідачем в межах 3-річного строку позовної давності суд вважає саме суму 39869, 06 грн., яка узгоджується як з позицією відповідача щодо визнання нею суми боргу лише в межах трирічного строку позовної давності, так і підтверджується наданою позивачем останньою відомістю нарахувань і оплат.

Крім того, у зв`язку з наявністю заборгованості відповідачу також нараховані 5 381,23 грн. - сума інфляційних витрат за час прострочення та 2 189,58 грн. - три проценти річних від простроченої суми, що підтверджується відповідним розрахунком за період з 11.2018 року по 10.2021 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Також згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також згідно з п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року передбачено, що індивідуальний споживач зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630.

Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до абз.2,4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року 18.12.2009 « Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

З огляду на вищевикладене, даючи оцінку вищезазначеним доказам, наданим сторонами, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримуючи послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачувала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.10.2016 року по 31.10.2021 року у сумі 69 382,18 грн. Крім того, відповідачу нараховані інфляційні витрати в сумі 5 381,23 грн. та 3% річних у сумі 2 189,58 грн., що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 26.11.2021 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 01.11.2018 року по 31.10.2021 року. При цьому сума заборгованості за вказаний період згідно відомостей нарахування та оплат становить 52 162, 08 грн. Однак, оскільки відповідач ОСОБА_1 сплачено суму боргу вже після подання позовної заяви у розмірі 39 869,06 грн., то з відповідача підлягає стягненню за період 01.11.2018 року по 31.10.2021 року заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 12 293,02 грн. (52 162, 08 грн. - 39 869,06 грн. = 12 293,02 грн.), а також інфляційні витрати в розмірі 5 381,23 грн. та 3% річних в розмірі 2 189,58 грн. за той же період.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин і частковою сплатою боргу відповідачем.

При цьому суд, з огляду на позицію відповідача щодо визнання нею позовних вимог лише в межах строку позовної давності, вважає безпідставними посилання позивача на розподілення проведених відповідачем під час розгляду справи оплат на інші періоди заборгованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270,00 грн., тобто в повному обсязі, оскільки часткова сплата суми боргу відповідачем відбулась вже після подачі позову (а.с. 1).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 171, 263-265 ЦПК України, ст. 150, 156, 160, 162 ЖК України, ст. 256, 267, 541, 625, 815 ЦК України, Законом України «Про теплопостачання» 2005 року №28, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 12 293 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто три) гривні 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в сумі 5 381 (п`ять тисяч триста вісімдесят одна) гривня 23 копійки та 3% річних у сумі 2 189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень 58 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 07.09.2022 року.

Суддя Н.В. Баркова