єдиний унікальний номер справи 546/305/21
номер провадження 2/546/35/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Романенко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представників позивачки адвокатів Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В.,

представника відповідача адвоката Бойченка В.П.,

представника третьої особи адвоката Павлюка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Решетилівка в залі суду цивільну справу №546/305/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

01.04.2021 позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просить суд визнати недійсним договір оренди землі, серії та номер: 7, виданий 21.03.2019, зареєстрований 25.03.2019, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне господарство «Сількомунгосп» та скасувати його державну реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2008 між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, який посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5527. Об`єктом даного договору є земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Згідно з умовами даного договору ОСОБА_1 , як орендар, прийняла у строкове платне користування земельну ділянку на 49 років зі встановленою орендною платою у розмірі З % від нормативно-грошової оцінки, яка була сплачена позивачкою наперед за весь час користування земельною ділянкою ще 05.12.2008 р. у розмірі 63 208, 29 грн.

У жовтні 2018 року позивачка виявила намір провести державну реєстрацію договору оренди землі від 05.12.2008 р., однак отримала відмову у вигляді рішення державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради № 43368151 від 05 жовтня 2018 року, в якому зазначено було, що щодо земельної ділянки кадастровий номер №:00:001:0031 в Державному реєстрі речових прав за номером № 25334169 вже зареєстровано інше речове право.

ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку в оренду спочатку ОСОБА_3 у березні 2018 року, а потім у березні 2019 року ТОВ «Сільське комунальне господарство «Сількомунгосп». Вважаючи, що були порушені її права, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.04.2021, справу передано на розгляд головуючому судді Зіненко Ю.В.

Ухвалою від 17.05.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп»

15.06.2021 представником відповідача адвокатом Бойченко В.П. подано відзив на позовну заяву у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На підтвердження своїх доводів зазначає, що орендодавець ОСОБА_1 не могла не знати про обов`язок здійснення державної реєстрації договору, так як це прямо передбачено умовами договору п.30, яким зобов`язано Орендаря у п`ятиденний строк після дердавної реєстрації договору оренди земельної ділянки надати копії договору відповідного органу державної податкової служби. При цьому у договорі конкретно вказано про необхідність у відповідності до ст.210 ЦК України проведення такої державної реєстрації. ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 оригінал державного акту та технічну документацію на спірну земельну ділянку.

Окрім цього представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки з моменту укладення договору - 05.12.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки пройшло 12 років (а.с.83-88).

16.07.2021 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Сількомунгосп» - адвокатом Павлюком І.О. подано письмові пояснення у яких він зазначає, що ТОВ «Сількомунгосп» та ОСОБА_2 21.03.2019 уклали договір оренди земельної ділянки. Його державна реєстрація здійснена 25.03.2020.

Посилається на висновки Великої Палати Верховного суду зроблені у пункті 38 постанови від 23.10.2019 по справі №922/3537/17: «Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме манно особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набував право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. »

З урахуванням цього ТОВ «Сількомунгосп» є добросовісним набувачем земельної ділянки. На момент укладення спірного договору, так і на даний момент, згідно офіційної інформації в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно земельна ділянка не перебувала в оренді будь-яких осіб. Тобто відсутні будь-які підстави для визнання договору недійсним.

Зазначає, що відповідно до норм законодавства, момент укладення договору та набрання ним чинності пов`язані саме з державною реєстрацією такого договору. З моменту набрання чинності договором орендар має право вчиняти будь-які дії по відношенню до земельної ділянки, а орендодавець має право отримувати оренду плату. Тобто, здійснювати права та обов`язки по договору. Відтак вважає, що у позивача взагалі не виникло будь-яких прав на земельну ділянку на підставі договору оренди від 05.12.2008 (а.с.94-103)

30.07.2021 суддею Зіненком Ю.В. задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бойченка Владислава Павловича про відвід судді, справу передано до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу справи в порядку, передбаченому ЦПК України.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.08.2021, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. та передано матеріали цивільної справи для подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 06.08.2021 вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду суддею Романенко О.О., розгляд справи розпочато спочатку в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

11.11.2021 позивачем подано відповідь на відзив та на заперечення третьої особи у яких просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Щодо перебігу строку позовної давності вважає, що він не пропущений, адже маючи намір провести державну реєстрацію договору оренди землі від 05.12.2008, у жовтні 2018 року вона звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівського міської ради, однак отримала відмову у вигляді рішення №43368151 від 05.10.2018, в якому було зазначено, що щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0031 в Державному реєстрі речових прав за №25334169 вже зареєстроване інше речове право.

Додатково зазначає, що укладений 05.12.2008 між нею та ОСОБА_2 договір оренди землі, який посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5527 відповідає вимогам закону та є дійсним.

Згідно умов договору ОСОБА_2 , як орендодавець взяв на себе обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Жодних повідомлень від ОСОБА_2 з приводу розірвання договору позивач не отримувала. Відповідач не виконав взятих на себе обов`язків і скориставшись відсутністю в Реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права оренди за договором від 05.12.2008 р., передав належну йому земельну ділянку знову на 49 років 11 місяців в оренду спочатку ОСОБА_3 , у березні 2018 року, а потім у березні 2019 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП», тим самим порушив права позивачки та перешкодив їй як орендареві реалізувати право користування відповідною ділянкою. Повернути грошові кошти сплачені за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 відмовився. Тому її права як законного орендаря підлягають захисту.

09.12.2021 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Сількомунгосп» - адвокатом Павлюком І.О. подано заяву про застосування строку позовної давності. Вказує, що відповідно до листа Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області №1556/115/106/01-2018 від 12.04.2018 року позивач звертався до Решетилівського відділення поліції Глобинського відділу поліції Полтавської області із повідомленням від 21.03.2018 року в якому викладено факт передачі відповідачем земельної ділянки в оренду третій особі. Тобто, починаючий як мінімум з 21.03.2018 року позивачеві було відомо, що відповідач порушує її так зване право оренди земельної ділянки та вчиняє дії по її передачі в оренду третім особам. Водночас, по незрозумілим причинам позивач не зверталась до суду з позовом про визнання недійсним такого договору чи його розірвання. Поряд з цим, до Решетилівського районного суду Полтавської області було подано позовну заяву про стягнення із відповідача коштів як таких, що безпідставно набуті. Як вбачається із матеріалів справи, лише після відмови у задоволенні позовних вимог, 01.04.2021 позивач вирішив звернутися до суду з позовними вимогами про визнання договору недійсним.

Тобто більше чим через 3 роки, з моменту встановлення порушення права оренди земельної ділянки позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди. Весь цей час позивач не ставив питання про недійсність договорів оренди, укладених відповідачем із третіми особами, а вирішив скористатися своїм правом на повернення коштів переданих у якості орендної плати (а.с.159-170).

Ухвалою суду від 19.01.2022 клопотання позивачки та її представників адвокатів Нестеренко Н.М. та ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша Сергія Миколайовича належним чином завірену копію довіреності № 231 від 21 лютого 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М.

23.02.2022 приватним нотаріусом Довбишем С.М. надано до суду витребувані докази.

19.04.2022 позивачем та її представниками подано спільні заперечення на заяву представника третьої особи про застосування строків позовної давності.

Вказує, що навіть якщо припустити, що про існування договору між ОСОБА_2 та ТОВ «Сількомунгосп», який був укладений 21.03.2019, позивач дізналася в момент його укладення, а саме 21.03.2019, то строк позовної давності на визнання його недійсним завершився б лише 21.03.2022, а позовну заяву 01.04.2021. Тобто в межах строків позовної давності.

19.04.2022 позивачем подано додаткові пояснення до відповіді на відзив та заперечення на пояснення третьої особи.

Вказує, що договір оренди землі від 21.03.2019, укладений між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 та ТОВ «Сількомунгосп», в особі керівника Гудзенка Олександра Юрійовича. Підставою укладення оспорюваного договору ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 стала довіреність №231 від 21.02.2018, посвідчена приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М.

З тексту даної довіреності вбачається, що повіреними особами ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Це може значити, що : одна повірена особа не може укладати договори із юридичною особою, керівником якої є інша повірена особа, оскільки це прямо суперечить чинному законодавству України. Це пов`язано з тим, що керівник юридичної особи є не лише найманим працівником, а ще й її представником у розумінні Цивільного кодексу України (т.2 а.с.15-18).

Ухвалою суду від 19.04.2022 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання з`явилися позивач, її представники - адвокати Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В., представник відповідача адвокат Бойченка В.П., представника третьої особи адвокат Павлюк І.О.

У судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Ткаченко А.В. на підтвердження своїх доводів зазначила, що в момент реєстрації оскаржуваного договору фактично діяло два договори оренди щодо однієї земельної ділянки. Оскаржуваний договір укладений між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 та ТОВ «Сількомунгосп», в особі керівника ОСОБА_6 ОСОБА_2 у довіреності на представництво своїх інтересів визначив повіреними особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Це значить, що повіреними сторонами обох сторін даного договору є одні і ті ж особи, що прямо суперечить чинному законодавству України.

Представник позивача адвокат Нестеренко Н.М. звертала увагу суду на те, що до 2013 року діяла вимога щодо обов`язкової реєстрації договору оренди землі, а з 01.01.2013 діє обов`язок лише щодо державної реєстрації права, а договір набирає чинності з моменту реєстрації такого права. У договорі оренди землі від 05.12.2008 відсутній пункт, який би визначав хто саме із сторін має здійснити дії щодо державної реєстрації договору, отже провина щодо невиконання даної вимоги покладається на обидві сторони. Вважає, що відповідачем порушено принцип добросовісності, адже він уклад новий договір оренди земельної ділянки, щодо якої уже існував договір оренди із позивачкою, хоча державна реєстрація якого не була завершена.

Представник відповідача адвокат Бойченко В.П. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушених прав. Договір оренди землі від 05.12.2008 не був належним чином зареєстрований, тому він фактично не набрав чинності та на його підставі не можуть виникати будь-які права та обов`язки у сторін.

Представник третьої особи - адвокат Павлюк І.О. зазначав, що договір оренди землі від 05.12.2008 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично не набрав чинності, тому що не було здійснено його державну реєстрацію. Оскільки на момент укладення договору оренди землі від 21.03.2019, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Сількомунгосп», у реєстрі речових прав на вказану земельну ділянку не було зареєстровано жодних інших прав, зокрема права оренди, то ТОВ «Сількомунгосп» є добросовісним користувачем, а договір оренди таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно договору оренди землі від 05.12.2008, укладеного між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар), орендодавець надає, а орендар приймає строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га.

Строк дії договору становить 49 років. Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі та становить 3,0% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно висновку Відділу держкомзему у Решетилівського районі від 03.12.2008 №1465 становить 42 992,84.

Відповідно до п.12 даного договору, орендна плата в сумі 63 208,29 грн сплачена орендарем, а орендодавцем отримана повністю при підписання цього договору сам на сам за весь час дії цього договору.

Згідно п.20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

У пункті 42 зазначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Цей договір укладено у чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію, четвертий в Решетилівській державній нотаріальній конторі.

Даний договір 05.12.008 посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №3260807 (т.1 а.с.11-12, 14).

Відповідно до акту приймання-передавання земельної ділянки від 05.12.2008 ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0031, згідно договору оренди посвідченого Решетилівською держнотконторою 05.12.2008 по реєстру №5527 (т.1 а.с.13).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Верховод К.В. №43368151 від 05.10.2018 відмовлено у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, з кадастровим номером :00:001:00313, так як в ДРРП за №25334169 зареєстроване інше речове право на дану земельну ділянку (т.1 а.с.33).

20.04.2018 ОСОБА_1 звернулася до Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, ОСОБА_2 щодо неї (т.1 а.с.34).

12.04.2018 начальником Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції здійснено перевірку та встановлено, що між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існують цивільно-правові відносини, тому відсутні підстави для внесення до ЄРДР відомостей за даним зверненням (т.1 а.с.35).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 4,06 га, кадастровий номер :00:001:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, 13.03.2018 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Верховод К.В., 13.03.2018 до реєстру внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, номер запису в реєстрі 25334079.

13.03.2018 державним реєстратором Верховод К.В., на підставі договору оренди земельної ділянки серії та номер 1, від 13.03.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , здійснено реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ОСОБА_3 , номер запису в реєстрі 25334169. 25.03.2019 інше речове право припинено на підставі додаткової угоди до договору оренди землі №1 від 13.03.2018, серії та номер б/н, виданого 01.09.2018

25.03.2019 державним реєстратором Верховод К.В., на підставі договору оренди земельної ділянки серії та номер 7, від 21.03.2019 між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_5 , здійснено реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ТОВ «Сількомунгосп», , номер запису в реєстрі 25334073 (т.1 а.с.36-38).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04.11.2020 цивільній справі №546/775/19, провадження №2/546/135/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі від 05.12.2008 в сумі 61828 (шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять вісім) гривень 15 копійок, яка складається з суми грошових коштів, що підлягала поверненню за зобов`язанням 51275,79 грн, інфляційне збільшення боргу 6717,21 грн, 3% річних від неповернутої суми 3835,15 грн. Стягнуто судові витрати (т.1 а.с.39-45).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 рішення Решетилівського районного суду Полтавської областві від 04.11.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів (т.1 а.с.46-50).

Ухвалою Верховного суду від 23.02.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів (т.1 а.с.51-53).

21.03.2019 ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності №231 від 21.02.2018 діє ОСОБА_5 (Орендодавець) та ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», в особі керівника Гудзенка Олександра Юрійовича (Орендар) уклали договір оренди землі №7.

Предметом даного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 4,0602 га, кадастровий номер :00:001:0031, яка знаходиться на території Покровської (колишня назва Жовтневої) сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Договір укладений строком на 49 років 11 місяців.

Орендна плата становить 4000 гривень на рік.

Відповідно до п.18 вищевказаного договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 30-ти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (т.1 а.с.162-167).

25.03.2019 на підставі даного договору державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховодом К.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про інше речове право - право оренди вищевказаної земельної ділянки (т.1 а.с.168-169).

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки по договору оренди землі №7 від 21.03.2019, укладеного 25.03.2019, сторони договору склали цей акт про те, що орендодавець передав, а орендар прийняв в своє користування земельну ділянку під кадастровим номером :00:001:0031 (т.1 а.с.170).

Відповідно до копії довіреності від 21.02.2018 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють незалежно один від одного, бути його представниками з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких, органах, установах чи організаціях, перед будь-якими фізичними та юридичними особами, з питань пов`язаних з реєстрацією права власності та інших речових прав та управлінням належному йому на праві власності земельною ділянкою площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т.1 а.с.213).

23.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо ймовірного заволодінням ОСОБА_2 коштами ОСОБА_1 шляхом обману (т.2 а.с.8-11).

Судом встановлено, що спір виник із договірних правовідносин щодо земельної ділянки та його вирішення регулюється нормами цивільного та земельного законодавства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1512цс16.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Частиною 1 ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України « Про оренду землі»).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (ч.4 ст.124 ЗК України у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Згідно з ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Нормами статті 126 ЗК України, у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008, встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 ЗУ «Про оренду землі» у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (ст.20 ЗУ «Про оренду землі» у редакції на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008).

Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі №2073 від 25.12.1998, який діяв на момент укладення договору оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 05.12.2008, договір оренди відповідно до законодавства повинен бути нотаріально посвідченим, а договір суборенди - може бути нотаріально посвідченим.

Посилання позивачки на те, що договір оренди набрав чинності саме з моменту його нотаріального посвідчення, судом не враховуються, оскільки нотаріальне посвідчення договору оренди із проведенням його реєстрації в реєстрі правочинів не є тотожним поняттю державної реєстрації договору оренди та не може його підміняти.

Кожен повинен добросовісно користуватися своїми права та виконувати свої обов`язки зокрема, що виникають як на підставі укладеного договору, так і в силу закону.

Твердження позивачки про поважність причин тривалого (майже 10 років) невчинення дій щодо державної реєстрації укладеного договору оренди не беруться судом до уваги, оскільки не доведені належними і допустимими доказами, отже ґрунтуються на припущеннях. Окрім того, сама позивачка зазначила, що не вирішувала питання у встановленому законом порядку щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а лише в період з 2008 по 2018 роки декілька разів зверталася до Держкомзему для реєстрації договору та їй усно було повідомлено, що на той час відділ переїжджав в інше місце , не працювала комп`ютерна програма та була також необхідна явка відповідача.

Стороною позивача під час розгляду даної справи не заперечувалося те, що юридично прав та обов`язків ОСОБА_1 , як орендаря на підставі договору від 05.12.2008, не виникло, а вони виникли фактично шляхом сплати останньою відповідачу всього розміру орендної плати, а відповідачем фактично їй було передано земельну ділянку.

Також суд не бере твердження позивача що договором та законом не визначено обов`язок саме орендаря здійснювати дії щодо реєстрації договору, що потягло за собою тривалий час не здійснення його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду (постанови ВП ВС від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17, від 23.06.2022 у справі № 696/1693/15-ц, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20) та Касаційний цивільний суд у складі Верхового Суду послідовно дотримуються правових висновків щодо моменту набрання чинності договором оренди земельної ділянки, зазначаючи, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій. Державна реєстрація речового права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі). При цьому, обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено саме на орендаря.

Таким чином, момент набрання чинності договору оренду пов`язується саме із його державною реєстрацією та обов`язок її проведення лежить саме на орендарі.

Саме з моменту набрання чинності договором орендар набуває прав та обов`язків щодо орендованої земельної ділянки, а вчинення будь-яких дій до моменту державної реєстрації договору оренди не свідчить про їх легетимність та не спричиняє юридичних наслідків, в тому числі й щодо виникнення відповідних прав на захист порушеного права.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі прав.

За відсутності в Державному реєстрі прав відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Відомості з Державного реєстру прав презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Близькі за змістом висновки наведені ВП ВС у подібних правовідносинах щодо наявності відомостей у державному реєстрі речових прав та їх обтяжень у постановах Великої Палати Верховного Судувід 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункти 6.45., 6.46.), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16).

Судом достовірно встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору та його державної реєстрації прав оренди за СТОВ «Сількомунгосп», була відсутня державна реєстрація договору оренди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 05.12.2008 у відповідному органі Держкомзему.

Правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 01.04.20 у справі № 610/1030/18, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки фактичні обставини, які були встановлені ВП ВС є відмінними від фактичних обставин, які встановив суд у даній справі. У вказаній справі Верховним Судом встановлено, що договори оренди були зареєстровані у встановленому законом порядку на час їх укладення, тобто у відповідних відділах Деркомзему, а тому на момент укладення послідуючих договорів оренди, державна реєстрація була чинною, тобто було чинним право первісного орендаря.

Посилання сторони позивача на те, що апеляційним судом встановлено дійсність укладеного договору, судом не враховуються, оскільки під час перегляду рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04.11.2020 справа №546/775/19 (провадження №2/546/135/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, апеляційним судом надавалася оцінка саме обраного позивачем способу захисту із застосуванням ст. 1212 ЦК України. Окрім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що договір від 05.12.2008 був нотаріально посвідчений, але сторони не дотрималися вимог п. 20 даного договору і до 2018 не вчиняли жодних дій до проведення державної реєстрації договору.

Під час розгляду даної справи, судом достовірно встановлено, що договір оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 05.12.2008 року не пройшов державну реєстрації, тобто момент набрання ним чинності не відбувся, а відтак прав та обов`язків орендаря у ОСОБА_1 за договором оренди землі від 05.12.2008 не виникло, тобто не виникло відповідно права звернення до суду за захистом порушених прав первісного орендаря шляхом пред`явлення позовних вимог, які є предметом розгляду у даній справі, що в свою чергу свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Враховуючи вище викладене, у задоволенні позовним вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації слід відмовити, оскільки позивачем не доведено набуття нею прав та обов`язків орендаря та відповідно права звернення до суду.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про відсутність підстав у позивача для звернення до суду за захистом порушених прав як орендаря у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому заяви про застосування строків позовної давності не підлягають задоволенню.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі ст.ст. 15, 16, 210, 638, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 11, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем у справі, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.09.2022.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактична та зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача адвокат Ткаченко Анна Володимирівна, зареєстрована адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 , фактична адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_3 ;

Представник позивача адвокат Нестеренко Наталія Миколаївна, зареєстрована адреса здійснення адвокатської діяльності: вул.Катерини Скаржинської, 12, м.Полтава, 36042, фактична адреса здійснення адвокатської діяльності: просп.Першотравневий, 19/2, м.Полтава, 36000;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

Представник відповідача адвокат Бойченко Владислав Павлович, зареєстрована та фактична адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_5 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», , місцезнаходження: вул. Базарна, 18, м. Решетилівка, Полтавської області, 38400;

Представник третьої особи ТОВ «Сількомунгосп» - адвокат Павлюк Ігор Олександрович, зареєстрована адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_6 , фактична адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_7 .

Суддя О.О. Романенко