Провадження № 2/243/266/2022
21 вересня 2022 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Дюміної Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Добродум Д.В,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 30 вересня 2021 ОСОБА_1 , звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що із відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1994 року до 16 червня 2009 року, від якого мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 липня 2006 року розпорядженням міського голови м. Слов`янська, батькові позивача ОСОБА_4 , матері позивача ОСОБА_5 , відповідачу, доньці позивача ОСОБА_3 та позивачу передано у спільну часткову власність у рівних частках: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 22 серпня 2006 року Слов`янською міською радою на підставі вказаного розпорядження видане свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у рівних частках. Вказує на те, що після смерті матері ОСОБА_5 належну їй у квартирі 1/5 частку успадкував батько позивача ОСОБА_4 , а після смерті останнього, належні йому у квартирі 2/5 частки на підставі свідоцтва про право на власності та свідоцтва про право на спадщину за законом успадкував позивач. На початку 2010 року, після розірвання шлюбу між сторонами, відповідачка зібравши всі свої речі, виїхала та перестала мешкати у спірній квартирі. Зазначає, що заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2021 року за ним було визнано за набувальною давністю право власності на 1/5 частку спірної квартири, яка належала відповідачці ОСОБА_2 .
Посилаючись на порушення своїх прав як власника житлового приміщення просить суд визнати ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
3. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Відповідно до ухвали судді від 12.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадження по справі відкрито, призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив.
5. Ухвалою суду від 15.07.2022 справу прийнято до провадження після повторного автоматизованого розподілу справи, по справі призначено підготовче судове засідання.
6. Ухвалою суду від 07.09.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
7. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
8. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
9. Відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого 22 серпня 2006 року Слов`янською міською радою згідно з розпорядженням № 489-р від 28 липня 2006 року, квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам родини: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках. Загальна площа наведеної квартири становить 61,0 кв.м.
10. Вказана обставина також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11929057 від 22 вересня 2006 року виданого Комунальним підприємством Слов`янської міської ради «Бюро технічної інвентаризації».
11. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 2012 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Слов`янськ Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 1696.
12. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 липня 2020 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Слов`янськ Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 1065.
13. 2/5 частки квартири під номером АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності (1/5 частка), виданого Слов`янською міською радою 22 серпня 2006 року згідно з розпорядженням № 489-р від 28 липня 2006 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 лютого 2014 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р., успадкував син спадкодавця ОСОБА_1 . Вказане підтверджується копіями Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріально округу Донецької області Паращук О.А. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241609467 від 25 січня 2021 року.
14. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії - НОМЕР_3 , виданим 16 червня 2009 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 209.
15. Відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2021 року, за ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,0 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м.
16. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 268811536 від 03 серпня 2021 року, ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 .
17. Згідно із актом № 1-14 від 14 вересня 2021 року виданого ОСББ «Залізничник 2011», за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , фактично мешкають: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 . З 2010 року ОСОБА_2 , за зазначеною адресою не мешкає.
18. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284537304, ОСОБА_1 належить 4/5 часток квартири АДРЕСА_1 , інша 1/5 частка квартири належить ОСОБА_3 .
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
19. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
20. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
21. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
22. Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачки в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
23. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
24. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до положення статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідачки здійснюється на підставі статті 71 ЖК, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не є членом сім`ї власника житла (позивача) у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України, а положення статті 405 ЦК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сім`ї власника.
Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
25. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачки «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачки здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
26. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачки, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
27. Отже, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачка не є власником зазначеного житлового приміщення і не проживав в домоволодінні тривалий час, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
28. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
29. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог ст.71 ЖК України, наймач житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад шість місяців.
30. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачка не проживає в спірній квартирі більше шести місяців.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачки, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачкою в судове засідання не надано доказів, що вона проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в цьому житловому приміщенні.
31. При цьому, тривала відсутність відповідачки свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що вона не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачки, втратившою право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
32. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
33. Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивач є власником 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/5 частина квартири належить дочці позивача ОСОБА_3 , у вказаній квартирі до теперішнього часу значиться зареєстрованою колишня співвласниця цієї квартири - відповідачка ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї позивача, оскільки вона є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірвано в 2009 році та як видно із акту ОСББ «Залізничник 2011» з 2010 року у вказаній квартирі ОСОБА_2 не проживає. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була власницею 1/5 частки зазначеної спірної квартири, однак рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2021 року за ОСОБА_1 визнано 1/5 частку спірної квартири відповідачки за набувальною давністю. Договірні відносини між позивачем як новим власником та відповідачкою щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв`язку із припиненням права власності на частку квартири колишнього співвласника, відповідачка втратив і право користування цим житловим приміщенням.
34. Враховуючи, що добровільно знятися з реєстрації у вказаній квартирі відповідачка не бажає, а її реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачем права користування та розпорядження своїм майном як власника, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
35. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
36. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
37. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908,00 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 14, 81, 82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273 ЦПК України суд, -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , такою, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Дюміна Н.О.