Справа №345/1484/22
Провадження № 2/345/606/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2022 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

в с т а н о в и в :

що сторони зареєстрували шлюб 30.01.2015 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною розірвання шлюбу стало те, в них різні погляди на життя та різні інтереси. Через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні стосунки в сім`ї виникали суперечки та непорозуміння, що стало причиною припинення взаємовідносин сторін як подружжя. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім`ї є неможливим. Просила шлюб розірвати.

Позивачка подаал заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити. Також у прохальній частині позовної заяви позивачка просить дітей залишити проживати з нею.

Відповідач подав до суду відзив. У відзиві зазначив, що він не заперечує щодо розірвання шлюбу, позов в цій частині визнає. Просить відмовити у задоволення позову в частині проживання дітей з позивачкою. Оскільки остання не виконує своїх материнських обов`язків щодо виховання дітей. Також позивачка не вказала реального місця свого проживання на час звернення із позовом до суду, а вказала адресу за якою вже тривалий час не проживає.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 30.01.2015 року у виконкомі Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а.с.5). Від спільного проживання народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7).

Згідно довідки виданої виконкомом Войнилівської селищної ради, вбачається, що склад сім`ї ОСОБА_1 є таким: ОСОБА_5 - дочка. ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_2 - чоловік, які зареєстровані в АДРЕСА_1 - (а.с.10).

Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дитини з ним.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом із матір`ю.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд виходить з того, що на час розгляду справи, існує спір про місце проживання дітей між сторонами.

Відповідачем було подано до суду відзив, в якому він зазначив, що позов в частині про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, однак провить відмовити в частині місця проживання дітей з матір`ю.

Висновку щодо визначення місця проживання дітей до суду не надано.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

В матеріалах справи присутні дані про заперечення відповідачем щодо залишення дітей проживати разом з матір`ю. Окрім того сторони не зверталися з вказаного приводу до органу опіки та піклування в порядку ст. 161 Сімейного кодексу України.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу та залишаючи дітей разом з матір`ю, суд лише констатує, з ким залишаються проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

Відсутність спору має наслідком залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200//952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809-св21).

При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дитини проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дитини, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору.

Наведене також відповідає правовим висновкам, що викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дитини у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність чи відсутність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд -

р і ш и в :

Позов задоволити частково

Шлюб зареєстрований 30 січня 2015 року у виконкомі Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської областіміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу " ОСОБА_7 ".

В задоволення решти позову відмовити.

Стянути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - невідомий, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 - 992,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського Апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: