Провадження № 22-ц/802/613/22 Категорія: 32 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Усаченка М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» до ОСОБА_2 про стягнення збитків за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом покликаючись на такі обставини.

30 квітня 2010 року між товариством, як орендарем та ОСОБА_2 , як орендодавцем було укладено строком на 10 років договори оренди двох земельних ділянок площею 2,6544 га, кадастровий номер :04:000:1344 та площею 2,7378 га, кадастровий номер :04:000:1474 , які розташовані на території Одерадівської сільської ради у Луцькому районі Волинської області.

На початку 2016 року із запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень позивачу стало відомо про укладення 01 грудня 2015 року нових договорів оренди тих же земельних ділянок, року між відповідачами ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2017 року у справі № 161/2206/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, повторні договори оренди земельних ділянок було визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію речового права оренди ТОВ «Україна-Баїв» за цими договорами.

Унаслідок укладення договорів оренди між відповідачами, позивач був позбавлений можливості користуватися орендованими земельними ділянками, та з наведених причин товариство зазнало збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 32585,16 грн., які ТОВ «Кріс-Віт Україна» просило стягнути з солідарно з відповідачів на свою користь, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 березня 2022 року закрито провадження в частині позовних вимог до ТзОВ «Україна-Баїв» за клопотанням представника позивача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 11 травня 2022 року стягнуто з ТОВ «Кріс - Віт Україна» на користь ОСОБА_2 2700 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Кріс - Віт Україна» просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що висновок суду про те, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, суперечить матеріалам справи, висновок судової експертизи № 8811, складений експертом Данилюк Н.К., є неналежним доказом, не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про недоведеність вини відповідача у заподіянні збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вказує, що експерт Кочетова І.Ю. не застосувала належної методики, не дослідила документів, на які посилається в експертному висновку, та неправильно здійснила розрахунок.

У додаткових письмових поясненнях представник зазначає, що експерт Кочетова І.Ю. не має повноважень на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати , ухваливши нове судове рішення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належать земельна ділянка, кадастровий номер :04:000:1344, загальною площею 2,5644 га та земельна ділянка, кадастровий номер :04:000:1474, загальною площею 2,7378 га, які знаходяться на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області, цільовим призначенням яких є ведення особистого селянського господарства.

30 квітня 2010 року та 20 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Кріс-Віт Україна» було укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, строком на 10 років, орендна плата по кожному договору становить 4% від оціночної вартості земельної ділянки, яка становить 15982 грн. та вноситься щорічно на протязі двох місяців після збору урожаю. Земельні ділянки відповідно до акту прийому-передачі були передані відповідачем для використання позивачем

Договорами оренди передбачено зміну їх умов і припинення дії, а також відповідальність сторін. Зокрема, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п.37). Дія договору припиняється достроково шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п.38). Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п.39). Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (п.40). За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору (п.42). Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань та обов`язків, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права, включаючи витрати на судове провадження, якщо таке має місце. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних; доходи які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору; у разі дострокового розірвання договору через порушення його умов орендодавцем, останній має відшкодувати орендарю комерційні збитки, які розраховуються на підставі даних бухгалтерського обліку і аналізу родючості ґрунту. Орендар передає ділянку тільки після отримання відшкодування.

01 грудня 2015 року ОСОБА_2 , під час дії договорів оренди земельних ділянок, укладених з ТОВ «Кріс-Віт Україна», повторно уклала договори оренди вищевказаних земельних ділянок з ТОВ «Україна-Баїв», які були належним чином зареєстровані у державному реєстрі, тому ТОВ «Кріс-Віт Україна» не змогло використовувати земельні ділянки.

З висновку судово-економічної експертизи від 09 жовтня 2020 року № 135-0011, який підготовлений судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І. Ю. слідує, що розмір збитків (упущеної вигоди) ТОВ «Кріс-Віт Україна» заподіяних незаконною передачею в оренду ТОВ «Україна-Баїв» орендованої товариством земельної ділянки площею 2,6544 га, кадастровий номер :04:000:1344 складає 16041.92 грн, та площею 2,7378 га, кадастровий номер :04:000:1474 , складає 16543.24 грн. Загальний розмір упущеної вигоди - 32585.16 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції відхилив цей доказ, визнавши неналежним та зазначив, що висновок не містить інформації щодо попередження експерта ОСОБА_5 про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Таке твердження суду суперечить змісту висновку № 135-0011 від 09 жовтня 2020 року, у якому на сторінці 4 експерт зазначила, що висновок підготовлено для подання до суду,вказала про обізнаність про кримінальну відповідальність згідно з вимогами ч.5 ст. 106 ЦПК України, тобто, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наведені в оскраженому рішенні мотиви суду про відхилення висновку №135-0011 від 09 жовтня 2020 року з тих підстав, що він не містить аналізу усіх матеріалів цивільної справи не грунтуються на Законі. Зокрема, нормами Цивільного процесуального Кодексу (стаття 102), нормами Закону України «Про судову експертизу», нормами Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (п.4.12), якими передбачено вимоги до висновку експерта, відсутні норми про обов`язок експерта наводити у висновку аналіз усіх матеріалів цивільної справи.

Водночас, саме обов`язком суду, відповідно до приписів статті 89ЦПК України, є дослідження та оцінка зібраних у справі доказів в цілому.

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

У відповідності до положень частин 1, 2, 4 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, позивач, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести три перші умови відповідальності, зокрема факт протиправної поведінки відповідача, розмір збитків, причинний зв`язок між ними. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню позивачем; відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , протиправно уклала договори оренди належних їй земельних ділянок з ТОВ «Україна-Баів» у період строку дії раніше укладених договорів оренди, унаслідок чого рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 липня 2017 року, яке набрало законної сили, договори оренди, укладені між ОСОБА_2 то ТОВ «Україна-Баїв» були визнані недійсними у зв`язку із порушенням вимог закону та скасовано державну реєстрацію вказаних договорів.

Наведеним підтверджується факт протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 та причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяними унаслідок невикористання земельної ділянки збитками.

Розмір упущеної вигоди підтверджено висновком судово-економічної експертизи від 09 жовтня 2020 року та становить 32585.16 грн.

Апеляційним судом досліджено обставини, які свідчать про реальність характеру неодержаних доходів. Зокрема, згідно з дослідженим апеляційним судом наказом № 4 від 05 січня 2017 року ТОВ «Кріс-Віт Україна» «Про затвердження посівів в розрізі сільськогосподарських культур на полях 2017 року,було затверджено посіви сільськогосподарських культур на орендованих полях, серед яких, поле Од-10 (на якому знаходяться земельні ділянки ОСОБА_2 ) планувалось засіяти соєю. Затвердженою структурою посівів за 2017 рік ТОВ «Кріс-Віт Україна» підтверджується, що це поле засіяне не було.

Відповідно до Статистичного звіту 29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2017 року ТОВ «Кріс-Віт» Україна, накладної на передачу готової продукції № 3 від 23 жовтня 2017 року, підприємство у 2017 році на оброблюваних землях, право користування якими порушене не було, засівало культуру соя, та зібрало урожай.

Однак, через недобросовісну та протиправну поведінку відповідача, не було засіяно земельні ділянки, належні ОСОБА_2 , а позивач був протиправно позбавлений на отримання доходу.

Апеляційний суд погоджується з використаною судовим експертом Кочетовою І.Ю. методологією визначення збитків у формі упущеної вигоди, яка полягає у визначенні наступних показників: 1) ймовірну собівартість 1 тонни культури, якою б засівалася земельна ділянка; 2) ймовірний дохід від реалізації культури; 3) розмір втрат урожаю. Для визначення першого з цих показників (собівартості 1 тонни культури) експертом мотивовано взято до уваги первинні документи ТОВ «Кріс-Віт Україна», зокрема, наказ № 4 від 05 січня 2017 року «Про затвердження посівів в розрізі сільськогосподарських культур на полях у 2017 р.», адже позивач користувався цією земельною ділянкою до її незаконної передачі в оренду, а тому у своїй діловій практиці та господарській діяльності обґрунтовано міг виробити відповідну структуру посівів. У даному випадку у 2017 році на орендованій земельній ділянці планувалося засіювання соєю. Для розрахунку ймовірних витрат на вирощування 1 тонни бобів сої у 2017 році експерт посилається на Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», а також первинні документи позивача звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду ТОВ «Кріс-Віт Україна» станом на 01 грудня 2017 року та визначає прямі матеріальні витрати на 1 т бобів сої у розмірі 2782,31 грн на тонну. Аналогічно експертом, шляхом дослідження первинних документів позивача, було визначено прямі витрати на оплату праці, витрати на соціальне відрахування, орендну плату, оплату послуг сторонніх організацій, амортизація необоротних активів, решта загальновиробничих витрат та визначено виробничу собівартість 1 т бобів сої за 2017 рік у розмірі 6281,95 грн. Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим підхід судового експерта для визначення урожайності бобів сої в розрахунку на 1 га, а також визначення її закупівельної ціни, для чого були використані дані про ціни станом на 2017 рік від Волинської торгово-промислової палати, ТОВ «Волинь-зерно-продукт», ТОВ «Традекс». Внаслідок визначення вищенаведених показників, враховуючи площу земельних ділянок ОСОБА_2 , судовий експерт обґрунтовано визначив розмір збитків у формі упущеної вигоди внаслідок неможливості у 2017 році використання земельної ділянки площею 2,6544 га, кадастровий номер :04:000:1344 у розмірі 16041.92 грн та в розмірі 16543.24 грн унаслідок неможливості використання земельної ділянки площею 2,6544 га, кадастровий номер :04:000:1474, всього в розмірі 32585.16 грн.

Наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи зводяться до незгоди з обраною експертом методикою проведення розрахунку упущеної вигоди, тому не можуть слугувати для зміни розміру упущеної вигоди наведеної у висновку судово-економічної експертизи № 135-0011.

Висновок суду та доводи відповідача про те, що відповідач не подав розрахунку упущеної вигоди, визначеної відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 є помилковими у зв`язку з таким.

Суд першої інстанції та відповідач такий висновок обґрунтували виключно посиланням на частину третю статті 157 Земельного Кодексу України, згідно з приписами якої, порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, належить відмітити, що норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, а тому на підтвердження розміру заподіяних збитків, у тому числі упущеної вигоди, позивач не позбавлений права надати інші допустимі докази.

Такий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 3-463гс17. Про наведене неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, а саме, в постанові від 06 липня 2019 року у справі № 127/27155/16-ц, в постанові від 15 липня 2020 року у справі № 359/9892/17.

Отже, оскільки норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, не передбачають подання певних засобів доказування на підтвердження розміру упущеної вимоги, виготовлений на замовлення позивача висновок судово-економічної експертизи , ураховуючи положення ст. 78 ЦПК України, є допустимим доказом, належним та достовірним, оскільки підтверджує заявлені вимоги та дозволяє встановити дійсні обставини справи ( статті 77, 79 ЦПК України).

Апеляційний суд відхиляє висновок судово-економічної експертизи № 8811 від 17 лютого 2022 року з підстав його невідповідності критерію допустимості та достовірності доказів у зв`язку з таким.

Із висновку судово-економічної експертизи 17 лютого 2022 року № 8811 вбачається, що при визначенні розміру упущеної вигоди експерт вдався до аналізу господарсько-економічної діяльності підприємства ТОВ «Кріс-Віт Україна», та підмінив у висновку правове поняття «упущена вигода» поняттям «доходу (виручки) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг», у той час як упущена вигода відноситься до збитків ( стаття 22 ЦК України), є розрахунковою величиною, при обчисленні якої допускається документально обґрунтоване припущення, виходячи із звичайних умов цивільного/господарського обороту. Упущена вигода є тими збитками, які не пов"язані із звичною діяльністю підприємства.

Також у висновку № 8811 проаналізовано зміст статистичних звітів при визначенні вартості 1 тонни сої, у той час як в матеріалах цивільної справи, яка була надана в розпорядження експерту, є копії видаткових накладних на реалізацію сої в листопаді-грудні 2017 року, в квітні 2018 року, які не взяті експертом до уваги. Тобто, висновок № 8811 не відповідає іншим зібраним під час розгляду справи доказам.

Надаючи оцінку зазначеному висновку в сукупності з іншими доказами по справі, апеляційний суд вважає цей висновок недостовірним доказом, оскільки у ньому не визначено дійсного розміру упущеної вигоди у зв`язку з неповнотою проведеного в ньому дослідження,

При складанні експертного висновку № 8811 від 17 лютого 2022 року експертом не враховано ринкові ціни на сою, у той час як згідно з вимогами статті 623 ЦК України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін. Також вимоги Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року ( пункт 4 ) передбачають визначення розміру збитків виходячи із реальної вартості майна.

У своїх поясненнях, запереченнях, представник відповідача неодноразово зауважував на використання експертом при розрахунку іноземного електронного ресурсу. Апеляційним судом при заслуховуванні пояснень експерта ОСОБА_5 встановлено, що на зазначеному у висновку електронному ресурсі розмішено калькулятор, тому його використання не змінює отриманих показників та розрахунків та буде аналогічним при використанні будь якого іншого.

Також апеляційним судом встановлено, що використання медіанного (серединного) значення дозволяє уникнути суб`єктивного підходу при проведенні розрахунку.

При розгляді справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» 32585 грн. 16 копійок упущеної вигоди.

Оскільки скасовано рішення в справі по суті позовних вимог, підлягає до скасування додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 11 травня 2022 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку із задоволенням позову належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» 5 255 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду та поданні апеляційної скарги. ( 2102 грн. та 3153 грн.).

Наведені у відзиві на апеляційну скрагу аргументи спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для відхилення доводів апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2022 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» 32585 грн. 16 коп. заподіяних збитків та 5255 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді