Справа №751/1701/21
Провадження №2/751/292/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарях Випинашко Г.Р., Шевченко А.О.,

з участю представника позивача адвоката Огородник Ю.О.,

представників відповідача адвоката Марченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2021 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , та просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати нежиле приміщення, машиномісце № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини нежилого приміщення машиномісця № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що 16.08.2003 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 1205. У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , 2006 року народження та ОСОБА_6 , 2007 року народження. У період перебування у шлюбі, за спільні сумісні кошти в 2010-2011 роках ними було проінвестовано будівництво об`єктів нерухомості, з метою отримання у власність кв. АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення: машиномісце, яке розташоване на першому поверсі в цьому будинку. Право власності на вказані об`єкти нерухомості були зареєстровані за ОСОБА_2 . Оскільки у мирному порядку сторонами вирішення питання поділу спільного майна не досягнуто, посилаючись на ст. 60, 70, 71 СК України, просить задовольнити його позов.

Ухвалою судді від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 61).

Ухвалою суду від 22.03.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією виникнення, переходу, припинення речових прав, скасування державної реєстрації прав на належну на праві власності ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 (а.с. 62-64).

Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 75)

Ухвалою суду від 10.11.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 4847/2020 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , зокрема, про поділ майна подружжя, що перебуває у провадженні Суду Першої Інстанції в районі Метн (Ліванська Республіка) відмовлено (а.с. 133-135).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що у суді Ліванської Республіки перебуває справа про поділ майна подружжя. Тому, враховуючи весь обсяг спільного майна подружжя, вважає, що спірна нерухомість, яка знаходиться в м. Чернігові, повинна залишитись за відповідачем.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.08.2003 між сторонами було укладено шлюб (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 6, 7)

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 08.07.2010 № 147 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, видачу свідоцтва на право власності», згідно з листом КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради від 30.06.2010 № 442, за рекомендацією комісії виконавчого комітету Чернігівської міської ради з питань оформлення права власності на об`єкти нерухомості вирішено надати дозвіл на оформлення свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на трикімнатну кв. АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 273325 від 19.07.2010, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 42, 44).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав серії СЕА № 060682 від 06.05.2011, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43, 46).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг № 6796 від 27.10.2020, станом на 25.11.2020 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8)

Згідно звіту про оцінку об`єкта, а саме: машиномісця, загальною площею 13,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна вартість становить 126863,00 грн (а.с. 24-31).

Згідно звіту про оцінку об`єкта житлової нерухомості, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 102,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна вартість становить 1051127,00 грн (а.с. 33-38).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту).

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, під час розгляду цивільної справи, з урахуванням наданих доказів, судом не було встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та відповідного збільшення частки іншого.

Враховуючи, що спірна квартира та машиномісце придбані в період шлюбу, хоча і оформлені на відповідача, та з урахуванням наведених вище положень цивільного та сімейного законодавства, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири та машиномісця.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69-71 СК України, ст.ст. 316, 317, 368, 372 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) нежиле приміщення, машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 ) право власності на 1/2 частину нежилого приміщення, машиномісця № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 12.09.2022.

Головуючий - суддя І. В. Яременко