Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5260/21
Номер провадження2/711/600/22
РІШЕННЯ
30 серпня 2022 року Придніпровський районний суд м.Черкаси у складі:
головуючого судді Демчика Р.В
при секретарі: Кофановій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,-
19.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.
Позивач в позовній заяві мотивував свої вимоги тим, що 07.10.2003 року на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 (дублікат) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом приватизації набуто у приватну власність квартиру, загальною площею 66.6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
27.09.2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. за №1-5472 ОСОБА_6 , син померлого, набув право власності на ј частину вищевказаної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .
29.07.2011 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. за №1-1007 ОСОБА_6 (син померлої) набув право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 .
Вказує, що ОСОБА_6 став власником 5/8 частин квартири, а ОСОБА_7 - 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . Єдиним спадкоємцем померлого була дружина, позивач по справі ОСОБА_1 19.05.2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. за №1-1155, ОСОБА_1 набула право власності на 5/8 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Фактично в квартирі проживає позивач ОСОБА_1 , а відповідач по справі мешкає в іншій області України і після смерті брата, ОСОБА_6 , жодного разу не приїздила до помешкання. Крім того, на будь які контакти відповідач виходити не бажає.
Також позивач зазначила, що відповідач не приймає жодної участі в утриманні вищевказаної квартири і сплати коштів за житлово-комунальні послуги, крім того погрожує вселити до квартири сторонніх осіб.
Згідно з даними технічного паспорту квартири вона складається з трьох житлових кімнат площею: кімната 1 17.1 кв.м, кімната 2 8.7 кв.м. кімната 3 11.2. кв.м. До кімнати 1 примикає балкон площею 1.9 кв.м, до кімнати 3 лоджія площею 1.5 кв.м Також в квартирі мається комора 0.9 кв.м. та вбудована шафа площею 0.5 кв.м.
Вважає, що буде правильним, виходячи з розміру житлової площі та частинам квартири, яка належить сторонам по справі (позивач 5/8 частини, відповідач 3/8 частини), встановити порядок користування квартирою, яким виділити їй, ОСОБА_1 у користування кімнату площею 17.1 кв.м. та балкону, що примикає до кімнати та кімнату площею 8.7 кв.м, відповідачу ОСОБА_2 в користування ізольовану кімнату площею 11.2 кв.м. з лоджією.
Такий порядок розподілу допоможе уникнути непорозумінь і суперечок у випадку вселення на жилу площу відповідача за його ініціативою наймачів забезпечити збереження цінних речей, морального та емоційного спокою співвласників. Окрім тго, такий розподіл дасть змогу встановити позивачу окремі вузлі обліку споживання енергоносіїв та сплачувати за опалення відповідно до площі своїх кімнат і місць спільного користування.
Також, вказує, що у зв`язку з розглядом вказаною справи нею була сплачено витрати на правничу допомогу сумі 8000 грн.
Таким чином, позивач просить суд, - встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином:
- у користування позивача виділити житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з балконом 1.9 кв.м. та житлову кімнату площею 8.7 кв.м.;
- у користуванні відповідача ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 11.2 кв.м. з лоджією площею 1.5 кв.м., коморою площею 0.9 кв.м., вбудовану шафу площею 0.5 кв.м. У загальному користуванні залишити: кухню, коридор; туалет. ванну.
08 вересня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гарбазей Д.О. про забезпечення позову відмовлено.
13 жовтня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
19 квітня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Гарбазей Д.О. в судове засідання не з`явилися. Разом з тим, до початку розгляду справи адвокат Гарбазей Д.О. подав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Придніпровського районного суду м.Черкаси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 07 жовтня 2003 року (дублікат) квартира АДРЕСА_3 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2007 року, Державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкодавцем майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 є його син ОСОБА_6 , у тому числі з урахуванням частки майна, від якої відмовилась спадкоємець за законом ОСОБА_4 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: права власності на ј частину квартиру АДРЕСА_3 .(а.с.10)

29.07.2011 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. за №1-1007, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який успадковує Ѕ частку спадкового майна; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка успадковує Ѕ частку спадкового майна. спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається з: права власності на ј частину квартири АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1155, спадкоємцем майна ОСОБА_6 , 1958 рн., який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 5/8 частин у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено, що вищевказана квартира є трьохкімнатною::1а кімната 17.1 кв.м; 2а кімната 8.7 кв.м; 3я кімнаа 11.2 кв., загальною площею 66.6 кв.м., житловою площею 37.9 кв.м., кухня 7.8. кв.м.; ванна 2.8 кв.м.; туалет 1.4 кв.м.; коидор 12.8 кв.м., вбудована шафа 0,5 кв.м.; комора 0.9 кв.м.; балкон 1.9 кв.м.;, лоджія 1.5 кв.м. Дані обставини підтверджуються технічним паспортом, виданим КП «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації». На даний час технічні характеристики квартири не змінились.

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209401112 від 19.05.2020 вбачається, що квартира АДРЕСА_3 приватної спільної часткової власності належить в тому числі ОСОБА_1 (розмір частки 5/8, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-1155, виданмй 19.05.2020, видавник ОСОБА_8 , державний нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори).

Позивач та відповідач не можуть у добровільному порядку домовитися про порядок користування вищевказаною квартирою, що порушує права та інтереси кожного з володільців спірної квартири.

При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності.

Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Ч.1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Норма ч. 3 ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленості. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цій справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 08 серпня 2018 року у справі N 308/11707/14-ц, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зважаючи на те, що сторонам справи неможливо виділити в користування ті частини спільного майна в натурі, які б точно відповідали їх частці у праві спільної часткової власності, суд при встановленні порядку користування квартирою АДРЕСА_3 вважає за необхідне відійти від відповідності реальних часток ідеальним.

Встановлюючи порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , суд дійшов висновку про необхідність виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17.1 кв.м., житлову кімнату площею 8.7 кв.м., балконом площею 1.9 кв.м., ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату площею 11.2 кв.м., лоджією 1.5 кв.м., комору площею 0.9 кв.м., вбудовану шафу площею 0.5 кв.м.

Поряд з цим суд залишає у спільному користуванні сторін справи допоміжні приміщення коридор; туалет ; ванну (N 1,7,8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат по справі на правничу допомогу в сумі 8000 грн., суд зазначає наступне:

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесенні витрати на правову допомогу в сумі 4000.00 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст.30 зазначеного Закону).

Відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг по договору №14/К-2021 від 28.07.2021 від 21 квітня 2022 року, позивачем сплачено гонорар адвокату на загальну суму 8000 грн, що підтверджується копією квитанцією до прибуткового касового ордеру №16 від 28.07.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що позивач належним чином документально підтвердив такі витрати, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу.

А тому суд вважає, що відшкодуванню з відповідача ОСОБА_2 підлягають витрати позивача ОСОБА_1 на правничу допомогу в сумі 8000.00 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 наступним чином:

- виділити ОСОБА_9 у користування житлову кімнату площею 17.1 кв.м. з балконом 1.9 кв.м., житлову кімнату площею 8.7 кв.м (N 4,6 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру);

- виділити ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11.2 кв.м. лоджії площею 1.5 кв.м., комору площею 0.9 кв.м., вбудовану шафу площею 0.5 кв.м. (N 2,5,9 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру).

Допоміжні приміщення кухню,коридор, туалет, ванна, (N 1,3,7,8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: Р. В. Демчик