Справа № 462/8494/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

представника позивача - адвоката Свищо С.М.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Котовщикова Р.А.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить виділити йому як співвласнику 1/3 частки в натурі будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 із врахуванням порядку користування, що склався, а саме: у житловому будинку літера А-2, 1-ий поверх (квартира АДРЕСА_2 ): 1- житлову кімнату, площею 9.8 кв.м., 2 - житлову кімнату, площею 19.3 кв.м., 3 - коридор, площею 3.3 кв.м., 4 - коридор, площею 3,5 кв.м., 5 - кухню, площею 8.6 кв.м. Крім приміщень житлового будинку згідно порядку користування, що склався просить також виділити у розрахунку 1/3 частки такі будівлі та споруди: літня кухня літер Д: ІІ - приміщення, площею 12,46 кв.м.; тамбур літер д1: І - приміщення, площею 5,88 кв.м.; тамбур літер д3: ІІІ - приміщення, площею 6,72 кв.м.; гараж літер Г, сарай літер Б, вбиральня літер В, ворота № 6, Ѕ частини огорож № 1, № 4, № 7 та хвіртку № 2. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, ОСОБА_4 , 2/9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, за договором купівлі-продажу позивач придбав у ОСОБА_5 1/9 частини будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, на даний час ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , власником 2/3 частини вказаного будинку є ОСОБА_6 , який помер у 2015 році. При цьому, 23 жовтня 2014 року позивач та ОСОБА_6 надали згоду на поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав їм на праві спільної часткової власності із врахуванням фактичного порядку користування будинком, про що склали спільну заяву, посвідчену нотаріусом ЛМНО Лучко І.Я. Часткою у будинку, належною ОСОБА_6 , після його смерті користуються його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , які постійно проживають у будинку та приймають усі рішення як власники щодо володіння та управління спадковим майном. Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 10.11.2017 року, будинок має площу 152 кв.м., з яких житлова площа становить 87,2 кв.м., складається з 6 житлових кімнат та 2 кухонь. До будинку належать господарські будівлі: «а-1» - прибудова, «а-1» - веранда, «Б» - сарай, «В» - вбиральня, «Г» - гараж, «Е» - вбиральня, «Д» - літня кухня. «1», «4», «7» - огорожі, «2», «3», «5» - хвіртки, «6» - ворота. Оскільки відповідачі не бажають добровільно у досудовому порядку врегулювати питання виділення частки, просить задоволити позовні вимоги та виділити йому 1/3 частку будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у відповідності до запропованого висновком експерта варіанту виділу 1/3 частки будинку , що у спільній частковій власності, із врахуванням порядку користування ними, який склався між ним та відповідачами у справі.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги заперечив у повному обсязі. Вказує на відсутність із позивачем спору як такого, оскільки останній не звертався із жодними пропозиціями щодо добровільного поділу будинку у досудовому порядку. Звертає увагу на порушення позивачем у заявлених ним позовних вимогах щодо поділу майна засад пропорційності поділу, оскільки всупереч належних позивачу 1/3 частки майна, просить також визнати за ним Ѕ права власності на огорожі № 1, № 4, № 7, обгрунтовуючи своїм правом на більшу частину земельної діянки, ніж належна йому частка в будинку, тобто просить визнати право власності за ним на господарські будівлі та споруди площею, яка вдвічі перевищує 1/3 його частки. Крім того, покликаючись на висновок експерта, просить виділити 1/3 частки в натурі також прибудову а-1, гараж, позначений літерою «Ж», сарай, позначений літерою «З», веранду а-1, однак дані приміщення мають статус самовільного будівництва, загальна площа будинку у розмірі 152,0 кв.м., житлова площа - 7.2 кв.м., експертом встановлювалась згідно інформаційної довідки № 152290196 від 19.08.2021 року Реєстру права власності на нерухоме майно, натомість згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2022 року загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 153,9 кв.м., а житлова площа - 88,7 кв.м. Вказує, що питання поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після введення самочинного будівництва до експлуатації та визнання права власності на них відповідно до закону, просить у задоволення позову ОСОБА_3 повністю відмовити.

10.08.2022 року позивачем, у порядку ст. 93 ЦПК України, подано до суду заяву свідка, в якій у відповідь на поставлені відповідачем ОСОБА_1 запитання пояснив, що площа приміщень, які згідно висновку експерта запропоновано виділити йому в натурі на належну йому 1/3 частку права власності складає 44,5 кв.м., що на 6,2 кв.м. менше, ніж має припадати на 1/3 ідеальну частку, крім того запропонований варіант відповідає розподілу, встановленому спільною заявою співвласників будинковолодіння від 23.10.2014 року та фактичному користуванню з часу набуття ним права власності на частку у будинку. Крім того, станом на даний час будинок не має приміщень із статусом самовільно будівництва, оскільки розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 451 від 13 травня 2008 року було погоджено технічну можливість експлуатації самочинно побудованих приміщень у будинку АДРЕСА_1 , у технічному паспорі на вказаний будинок від 10.11.2017 року відсутні будь-які відмітки про наявінсть самовільно збудованих приміщень та зареєстровано право власності на будинок загальною площею після розширення - 153,9 кв.м., а житлова площа 88.7 кв.м., яка збільшилась за рахунок демонтажу пічок. Позивачем також подано до суду письмову заяву, в якій у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України відмовився від заявлених позовних вимог в частині виділу на належну йому 1/3 частку у будинку АДРЕСА_1 Ѕ частини огорож № 1, № 4, АДРЕСА_3 . В іншій частині позов підтримав, просив суд його задоволити.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Свищо С.М. заявлені позовні вимоги та заяву позивача в частині відмови від позову щодо виділу Ѕ частини огорож № 1, №4, № 7 підтримав із підстав, наведених у таких, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додав, що висновок експерта, яким запропоновано варіант поділу будинку АДРЕСА_1 складено експертом грунтуючись на неточних відомостях, зокрема згідно свідоцтв про право на спадщину з законом від 21.10.2015 року, виданих йому та ОСОБА_8 , договору купівлі-продажу 1/9 частини будинку від 03.09.2008 року та актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірний будинок складається з 6 житлових кімнат, натомість згідно висновку експерта, будинок, до самовільного будівництва, складався з 5 житлових кімнат, крім того такі складові будинку як тамбур літера д-1 та літера д-3, які позивач просить виділити йому в межах належної йому 1/3 частки будинку в інформаційній довідці Державного реєстру речових прав станом на 13.01.2022 відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котовщиков Р.А. у судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив, додатково пояснив, що подана нотаріусу заява про надання згоди на поділ будинку АДРЕСА_1 позивачем та ОСОБА_6 , який помер у 2015 році, не свідчить про реалізацію та існування такого фактичного порядку користування спірним майном, а є лише заявою про наміри щодо поділу будинковолодіння. Із запропонованим позивачем у судовому порядку варіантом поділу майна відповідачі не погоджуються у зв`язку із недотриманням позивачем при такому розподілі передбачених законом вимог. Згідно висновку експерта № 3925 від 30.09.2021 року запропоновано варіант виділу позивачу в натурі 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, серед яких також тамбур, позначений літерою Д1 та тамбур, позначений літерою Дз, при цьому згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містяться відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: сарай, літера Б, вбиральні, літери В, Е, гараж, літера Г, літня кухня, літера Д, огорожі № 1, № 4, № 7, хвіртки № 2, №3, №5 та ворота № 6, однак відсутні будь-які відомості про такі складові частини будинку як тамбур Д1 та тамбур Д3, які експертом також пропонується виділити позивачу, тобто такі є приміщеннями самочинного будвництва та не можуть бути об`єктами поділу до часу визнання на них права власності у відповідності до визначеного законом порядку. Виходячи із наведеного, вбачається, що висновок експерта не є належним та об`єктивним доказом у справі, оскільки інформація у такому є очевидно недостовірною. Крім того, звернув увагу на відсутність технічної можливості розподілу будинковолодіня, оскільки як газопостачання, так і послуги водовідведення подаються до спірного будинку в цілому, варіантів можливості забезпечення автономності постачання комунальних послуг для обслуговування новоутвореного внаслідок розподілу будинку не представлено, дозволи відповідних служб з розгляду даного питання відсутні, що проігноровано як і у висновку експерта, так і у заяві позивача як свідка, поданої у порядку ст. 93 ЦПК України. Просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька успадкувала 1/3 частку згаданого будинку, запропонований позивачем варіант його розподілу вважає несправедливим, оскільки поділ будинколодіння повинен бути проведений у відповідності до вимог закону, в межах часток всіх співвласників та на підставі всіх належних правовстановлюючих документів на право власності. Представлений позивачем висновок експерта, в якому при визначенні варіанту поділу майна враховано об`єкти самочинного будівництва є сумнівним та необ`єктивним, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори за № 3-1236 від 08.08.2006 року ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_4 2/9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва житловий будинок, позначений на плану А-1, цегляний, з цегляною прибудовою, позначеною на плані А'-1, складається з п`яти житлових кімнат, житловою площею 76,5 кв.м. та двох кухонь. До будинку також відносяться такі господарські будівлі - цегляні сіни - а-1; бетонні сходи - а'; деревяний сарй - Б; цегляна вбиральня - В, Е, шлакобетонний гараж - Г; цегляна літня кухня - Д; цегляний тамбур - д1-4; огорожі з металевої сітки, цегли - 1,4,7; металеві хвіртки - 2,3,5.

Крім того, у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 03.09.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. ОСОБА_3 придбано у ОСОБА_5 1/9 частину будинку АДРЕСА_1 .

Станом на момент купівлі-продажу будинок у цілому складався з шести житлових кімнат та двох кухонь, житловою площею 87,2 кв.м., загальна площа будинку становила 152,0 кв.м. До будинку відносились такі господарські будівлі та споруди: а-1 - прибудова, а-1 - веранда. Б - сарай, В - вбиральня, Г - гараж, Е - вбиральня, Д - літня кухня, Ж - гараж, 1,4,7 - огорожі, 2,3,5 - хвіртки, З - сарай, 6 - ворота.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених та зареєстрованих 01.10.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. за № 2415 та 2412 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували після смерті ОСОБА_6 по Ѕ частки спадкового майна, яке складалось з 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, позначений літерою А-1, в цілому складається з шести житлових кімнат та двох кухонь. Загальна площа житлового будинку становить 153,9 кв.м., житлова площа - 88,7 кв.м. До житлового будинку належать: сарай, позначений літерою Б, вбиральні, позначені літерами В,Е, гараж, позначений літерою Г, літня кухня, позначена літерою Д, огорожі, позначені цифрами №1, №4, №7, хвіртки, позначені цифрами №2, №3, №5, ворота, позначені цифрою 6.

Відтак встановлено, що сторони у справі володіють на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується також інормацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись до суду із позовом про виділ 1/3 частки будинку АДРЕСА_4 із спільної часткової власності позивач, покликаючись на установлений фактичний порядок користування, просив виділити житлову кімнату, площею 9.8 кв.м., житлову кімнату, площею 19.3 кв.м., коридор, площею 3.3 кв.м., коридор, площею 3,5 кв.м., кухню, площею 8.6 кв.м. Крім приміщень житлового будинку також такі будівлі та споруди: літня кухня, позначену літерою Д, тамбур, позначений літерою д1, тамбур, позначений літерою д3, гараж, позначений літерою Г, сарай, позначений літерою Б, вбиральню, позначену літерою В, ворота № 6 та хвіртку № 2.

Згідно технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», виданого 10.12.2017 року загальна площа будинку АДРЕСА_1 становила 152.0 кв.м., з яких житлова площа - 88.0 кв.м.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (старий реєстр), представленого позивачем, за технічним описом будинок складався з шести житлових кімнат та двох кухонь. До самовільного будівництва будинок складався з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м. Самовільно прибудовано прибудову «а»-1», гараж «Ж», веранду «а»-1», кухню 2-1/10,3 кв.м. переобладнано в житлову.

Висновком експерта № 3925 від 30.09.2021 року запропоновано один варіант виділу в натурі 1/3 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 співвласнику ОСОБА_3 , а саме в житловому будинку виділити житлову кімнату, площею 9.8 кв.м., житлову кімнату, площею 19.3 кв.м., коридор, площею 3.3 кв.м., коридор, площею 3,5 кв.м., кухню, площею 8.6 кв.м. Крім приміщень житлового будинку також такі будівлі та споруди: літня кухня, позначену літерою Д, приміщення площею 12.46 кв.м., тамбур, позначений літерою д1 - приміщення, площею 5,88 кв.м., тамбур, позначений літерою д3 - приміщення, площею 6,72 кв.м., гараж, позначений літерою Г, сарай, позначений літерою Б, вбиральню, позначену літерою В, ворота № 6 та хвіртку № 2.

Як вбачається із висновку експерта при розрахунку 1/3 ідеальних частки житлового будинку АДРЕСА_1 та варіанту виділу 1/3 частки співвласнику ОСОБА_3 експерт виходила із даних щодо загальної площі спірного будинку 152,0 кв.м.

Поруч з цим, відповідно до Інформаціїї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.01.2022 року житловий будинок АДРЕСА_5 складається із шести житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 153,9 кв.м.

Крім того, відомості про складові частини даного об`єкта нерухомого майна при цьому містять: сарай, позначений літерою Б; вбиральні, позначені літерами В,Е; гараж, позначений літерою Г, літня кухні, позначена літерою Д, огорожі №1, №4, №7; хвіртки № 2, №3, №5 та ворота № 6.

Нормою ст. 319 ЦК України закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 3,4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, закріплено ч. 1 ст. 364 ЦК України.

При цьому вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Така компенсація може бути надана лише за згодою співвласника (ч.2 статті 364 ЦК України).

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності на це майно припиняється і особа набуває право власності на виділене майно, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

У частині 1 статті 376 ЦК України дано визначення самочинного будівництва, за яким житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Для віднесення об`єкта нерухомості до самочинного будівництва достатня наявність однієї з перелічених умов.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила або здійснює, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

А отже, таке майно не може бути предметом поділу або виділу згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не лише новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Норма ч.1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Враховуючи наведені правові норми, слідує висновок, за яким не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у п.6 Постанову № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Такі правові позиції Верховний Суд висловив у постанові від 04.04.2019року по справі №750/4445/17, постанові від 18.04.2019 року по справі №306/2140/17.

Так, Верховний Суд у постанові від 04.04.2019 у справі №750/4445/17 зокрема вказує, що відповідно до п. 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, «не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону». Водночас ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачає, що «особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього».

Позивач обгрунтовуючи підставність заявлених вимог, вказує, що спірний будинок на даний час не має жодних приміщень із статусом «самочинне будівництво», покликаючись на відсутність таких відміток у технічному паспорті на будинок від 10.11.2017 року та розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 451 від 13.05.2008 року, яким погоджено технічну можливість експлуатації самочинно збудованих приміщень.

Разом з тим, згідно згаданого розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 451 від 13.05.2008 року погоджено технічну можливість експлуатації самочинно розширеної частини будинку за рахунок прибудови «а-1», в якій влаштовано коридор під літерами 2-8, пл.3,2 кв.м., вбиральню під літ. 2-9, пл.0,7 кв.м., ванну кімнату під літ.2-10, пл. 3,3 кв.м., надбудови «а-1», в якій влаштовано веранду під літ.2-13, пл. 15,6 кв.м., а також житлової кімнати під літ. 2-1, пл. 10,3 кв.м., самочинно перепланованої з існуючої кухні.

При цьому, ні розпорядження Залізничної районної адміністрації № 451 від 13.05.2008 року, ні представлені сторонами у справі правовстановлюючі документи, ні інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять жодних відомостей щодо таких складових частин будинку як тамбур, позначений літерою Д1 та тамбур, позначений літерою Д3, при цьому експертом вказані споруди запропоновано виділити на належну йому 1/3 частку права власності.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, висновки експертизи не мають для суду зазналегідь встановленої сили. Суд оцінює іх належність, допустимість та достатність окремо та в сукупності з іншими докащами.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, суд не приймає до уваги висновок експерта № 3925 від 30.09.2021 року щодо запропонованого виділу в натурі 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, оскільки на переконання суду такі висновки експерта всупереч вимогам Інструкції, «Методичних рекомендацій по організації і проведенні судово будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» містять суперечливі та невідповідні актуальній інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості як щодо площі досліджуваних об`єктів, так і правового статусу згаданих об`єктів нерухомого майна, не враховано наявність об`єктів самочинного будівництва, а відтак заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги щодо виділу 1/3 частки в натурі задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 3, 16, 316,317, 319, 321, 356, 358,364 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Відповідачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

Повне рішення суду складено 25.08.2022 року.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Гедз