КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1796/2022
Справа 372/2376/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2021року, ухвалене у складі судді Висоцької Г.В. в м. Обухів у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп», треті особи Приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі Банк», приватний нотаріус Гринько Ангеліна Павлівна, приватний нотаріус Саєнко Еліна Володимирівна, приватний нотаріус Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсними правочинів, скасування рішень державних реєстраторів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати недійсним договори про відступлення права вимоги № 26-04/19/3 та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладені 26 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46683544 від 26 квітня 2019 20:11:15, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В.; визнати недійсним свідоцтво, серія та номер 410, видане 17 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52692676 від 17 червня 2020 року 10:47:15, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52691878 від 17 червня 2020 року 10:27:07, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П.; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, серія та номер: 1331, видане 05 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52551257 від 05.06.2020 17:03:06, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.; покласти на відповідачів судові витрати.

Позов мотивований тим, що 03 квітня 2008 року позичальником ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 223354238, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання об`єктів нерухомості в сумі 321670 доларів США в строк до 03 квітня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 передав кредитору в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 03 квітня 2008 року. Також 03 квітня 2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_3 поручився за виконання боржником ОСОБА_4 зобов`язань по кредитному договору.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» частково задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 141263,80 доларів США та пеню 238400 грн. В подальшому право вимоги за кредитним та іпотечним договорам було відступлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь АТ «Оксі Банк», яким, в свою чергу, відступлено на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», а від нього - на користь відповідача ОСОБА_1 за договорами відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року. В даному конкретному випадку договір відступлення права вимоги кредитора ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» новому кредитору ОСОБА_1 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 є за своєю суттю договором факторингу, в якому порушено суб`єктний склад сторін, тому останній підлягає визнанню недійсним. ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець і не є фінансовою установою.

Відповідач реалізував оспорювані правочини, звернувшись з відповідною заявою про примусове виконання судового рішення, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2019 року. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України щодо того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, всі правочини, на підставі яких відповідач ОСОБА_1 набув право власності на об`єкти нерухомого майна, використовуючи оспорювані недійсні договори відступлення права вимоги, підлягають визнанню недійсними, і такі позовні вимоги є похідними від основних позовних вимог щодо недійсності договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором. В свою чергу, позовні вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв є похідними від позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року позов задоволено, визнано недійсними договори про відступлення права вимоги № 26-04/19/3 та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладені 26 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп»; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46683544 від 26 квітня 2019 20:11:15, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В.; визнано недійсним свідоцтво, серія та номер 410, видане 17 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52692676 від 17 червня 2020 року 10:47:15, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52691878 від 17 червня 2020 року 10:27:07, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П.; визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, серія та номер: 1331, видане 05 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52551257 від 05.06.2020 17:03:06, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.; стягнуто з відповідачів судові витрати в розмірі 3363,20 грн. з кожного.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджувався з висновками суду першої інстанції, що оспорювані правочини суперечать приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, оскільки суд дійшов висновку щодо правової природи договорів як договорів факторингу, виходячи виключно з ціни відступлення права вимоги.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18, згідно яких якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредиторам фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.

Таким чином, вважав, що посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, та висновок про те, що договори, укладені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і наступними кредиторами, є договорами факторингу, є помилковими і не можуть бути підставою для задоволення позову.

Наголошував, що ОСОБА_1 як новий кредитор не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки. Такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу, вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 346/1305/19.

Наводив висновок щодо розмежування договорів відступлення прав вимоги (цесії) та договорів факторингу, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, а саме якщо право вимоги відступається за номінальною вартістю без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж, з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.

Наголошував, що оскаржувані договори відступлення прав вимоги не є договорами факторингу, суб`єктний склад на укладення цих договорів не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а отже наявність у ОСОБА_1 як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається. З огляду на викладене, судом допущене неправильне застосування норм матеріального права, а саме Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 512, 514, 1077, 1079 ЦК України.

Вказував, що оскільки основні вимоги про визнання недійсними договорів від 26 квітня 2019 року не підлягають задоволенню, тому і похідні вимоги також не можуть бути задоволені судом.

Зазначав, що право позивача не порушене, оскільки укладення оспорюваних договорів ніяким чином не впливає на обсяг прав ОСОБА_3 як боржника в даних правовідносинах, не змінює та не припиняє його обов`язку з виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що на даний час існує стабільна судова практика Верховного Суду з приводу застосування правової позиції щодо неможливості уступки права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором на користь фізичної особи, яка не може виступати кредитором у кредитному договорі, а також іпотекодержателем, крім випадку, якщо попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Також необхідно підкреслити, що підставами даного позову чітко зазначені ст. 512, 1054 ЦК України, а саме те, що відповідач ОСОБА_1 не є належною та допустимою стороною правочинів, які є предметом оспорювання. Всі доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку апелянта, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та іншими юридичними особами не були укладені договори факторингу, а були укладені договори відступлення права вимоги; крім того, апелянт вважає, що оспорювані правочини, укладені між ТОВ ФК «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_1 , також не є договорами факторингу, а є договорами відступлення права вимоги. Щодо того, що оспорювані правочини є угодами, завдяки яким здійснено перехід права на вимогу за кредитним та іпотечним договорами від фінансової компанії до фізичної особи, що не відповідає вимогам закону, в цій частині апеляційна скарга будь-яких доводів або міркувань не містить.

Наводив обґрунтування щодо неможливості застосування правових позицій Верховного Суду, на які посилався відповідач в апеляційній скарзі.

Не погоджувався з доводами апеляційної скарги щодо відсутності порушеного права позивача, оскільки звертаючись з позовною заявою, позивач реалізував право, передбачене ст. 4 ЦПК України, оскільки його було позбавлено права власності на нерухоме майно особою, яка не може бути кредитором у даних правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, 03 квітня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 223354238, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах: сума кредиту 321670 доларів США; цільове використання кредиту - придбання об`єкта нерухомості - земельна ділянка загальною площею 0,0388 га. та житловий будинок пл. 193,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , в розмірі 316 844,95 доларів США, оплата комісії за надання кредиту в розмірі 4825,05 долари США; дата остаточного погашення кредиту 03 квітня 2018 року (а. с. 38 - 46 т. 1).

03 квітня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 223354238, за умовами якого у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе обов`язків по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боржником зобов`язань, що і боржник (а. с. 47 - 49 т.1).

03 квітня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 223354238, укладеного між іпотекодержателем та ОСОБА_4 . Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , та земельна ділянка пл. 0,0388 га., кадастровий номер :05:028:0148, розташована за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 10 т. 2).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в справі № 755/9917/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу позов задоволено частково (а. с. 50 - 52 т. 1), стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 151263,80 доларів США, що еквівалентно 3 606 128,99 грн. та судові витрати, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року (а. с. 53 - 62 т. 1) апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року скасовано, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь банку заборгованість по кредитному договору у сумі простроченої заборгованості по кредиту 130 936,89 доларів США, заборгованість по відсотках 10326,91 доларів США, пеня в розмірі 238400 грн., покладено на відповідачів судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року в справі № 755/9917/15 залучено ОСОБА_1 як правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 75 - 79 т. 1).

26 квітня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» уклали договір відступлення права вимоги. Згідно визначення термінів договору, «кредитний договір» - кредитний договір № 223354238 від 03 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , разом з додатками, а також додаткові угоди/договори до нього.За умовами договору в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України у виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги. В дату відступлення права вимоги первісний кредитор вважатиметься таким, що відступив, а новий кредитор - таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором. Вартість прав вимоги за договором становить 1 120 000 грн. (а. с. 80 - 84 т. 1).

26 квітня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» уклали договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно якого, в зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року за кредитним договором № 223354238 від 03 квітня 2008 року, іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 . Відступлення права вимоги за договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка пл. 0,0388 га., кадастровий номер :05:023:0148 АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок (а. с. 85 - 86 т. 1).

26 квітня 2019 року АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» уклали договір відступлення права вимоги. За умовами договору в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України у виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги. В дату відступлення права вимоги первісний кредитор вважатиметься таким, що відступив, а новий кредитор - таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором. Вартість прав вимоги за договором становить 1 120 100 грн. (а. с. 87 - 91 т. 1).

26 квітня 2019 року АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» уклали договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно якого, в зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року за кредитним договором № 223354238 від 03 квітня 2008 року, іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 . Відступлення права вимоги за договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 92 - 93 т. 1).

26 квітня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 уклали договір відступлення права вимоги № 26-04/19/3. За умовами договору в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плану новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе права та обов`язки за кредитним договором виключно в межах права вимоги, зазначених у п. 1 цього договору. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України у виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги. В дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором виключно в межах права вимоги, зазначених у п. 1 цього договору. В дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав первісного кредитора щодо поручителя за договором поруки № 223354238 від 03 квітня 2008 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 . Загальна вартість прав вимоги за договором становить 1 121 000 грн.

За визначенням п. 1 договору, межі права вимоги - відступаються права вимоги за вже нарахованими грошовими зобов`язаннями до боржника у національній валюті України, які виникли за умовами кредитного договору на дату укладення даного договору, крім права подальшого нарахування новим кредитором відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) та здійснення інших прав та обов`язків (включаючи надання будь-яких фінансових послуг), які має виключно банківська (фінансова) установа відповідно до чинного законодавства України, тобто відступається виключно право вимоги суми наявної загальної заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, яка зазначена у додатку № 1 до договору (а. с. 94 - 96 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості, який є додатком № 1 до договору відступлення права вимоги № 26-04/19/3, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед кредитором становить 5 399 405,66 грн. (а. с. 100 т. 1).

02 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору відступлення права вимоги № 26-04/19/3, якою сторони домовились викласти п. 3.1 договору викласти в іншій редакції, а саме що загальна вартість права вимоги за договором дорівнює номінальному розміру заборгованості за кредитним договором, яка встановлена постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року по справі № 755/9917/15-ц та становить 141 263,80 доларів США (що еквівалентно 3 468 026,29 грн.) та 238 400 грн. Загальна вартість права вимоги становить 3 706 426,29 грн. (а. с. 114 т. 2).

Додатковою угодою № 3 від 02 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 внесли відповідні зміни до розрахунку заборгованості ОСОБА_4 в розмірі 3 706 426,29 грн. (а. с. 116 т. 2).

26 квітня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 уклали договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого в зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги № 26-04/19/3 іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 . Відступлення права вимоги за договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 103 - 105 т. 1).

На а. с. 101 т. 1 знаходиться форма для повідомлення боржника про відступлення права вимоги, яка є додатком № 2 до договору відступлення права вимоги № 26-04/19/3, згідно якої ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» повідомляє, що 26 квітня 2019 року всі права вимоги кредитора до ОСОБА_4 за кредитним договором № 223354238 від 03 квітня 2008 року були відступлені ФО ОСОБА_1 , також банком були відступлені та перейшли до нового кредитора права за договором іпотеки та поруки; в зв`язку з вищевикладеним ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» просить здійснювати виконання всіх зобов`язань за кредитним договором на користь нового кредитора.

17 червня 2020 року на підставі акта державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 13 березня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 60571240 видане свідоцтво, серія та номер 410, видавник: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., номер запису про право власності 36914729, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52692676 від 17.06.2020 року 10:47:15. Номер запису про право власності 36913727, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52691878 від 17.06.2020 10:27:07. Зазначені нотаріальні дії стосуються оформлення права власності на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки пл. 0,0388 га. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), кадастровий номер :05:028:0200, яка розташована в АДРЕСА_3 , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований вказаний житловий будинок, за ОСОБА_1 (а. с. 104 - 113 т. 1, а. с. 2 т. 2).

05 червня 2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міськрайонного управління юстиції м. Київ 21 травня 2020 року,видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, серія та номер 1331. Номер запису про право власності 36783532, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52551257 від 05.06.2020 17:03:06. Зазначені нотаріальні дії стосуються оформлення права власності на земельну ділянку пл. 0,016 га., цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), кадастровий номер :05:028:0200, яка розташована в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а. с. 104 - 113, 206 т. 1).

На а. с. 114 т. 1 знаходиться витяг з ЄДРПОУ щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який займається видами діяльності за КВЕД 50.30.2 Роздрібна торгівля автомобільними деталями та приладдям, 71.34.0 Оренда інших машин та устаткування, 50.20.0 Технічне обслуговування та ремонт автомобілів, 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна, 74.87.0. Надання інших комерційних послуг.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, суд першої інстанції виходив із того, що з укладенням спірних договорів про відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року відбулася заміна кредитодавця - банку ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, за плату у сумі 1 121 000 грн. на іншу особу - фізичну особу ОСОБА_1 , який не відноситься до фінансової установи в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та який не може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу, в зв`язку з чим оспорювані правочини, які є предметом оскарження у даній справі, підлягають визнанню недійсними.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Судом першої інстанції встановлено, що за умовами кредитного договору від 03 квітня 2008 року банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит у сумі 321670 доларів США на строк до 03 квітня 2018 року.

Відповідно до договорів відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ПАТ «Оксі Банк», ПАТ «Оксі Банк» передало ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», а ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» передало ОСОБА_1 всі права вимоги до позичальника за кредитним договором і за договором іпотеки. ОСОБА_1 сплатив 1 121 000 грн. за купівлю майнових прав за кредитним договором.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 130936,89 доларів США, по відсотках - 10326,91 доларів США, пеня в розмірі 238400 грн.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Апеляційний суд приймає до уваги, що договори відступлення права вимоги за кредитним і іпотечним договорами за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на ОСОБА_1 як нового кредитора. ОСОБА_1 не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки.

Зокрема, у договорі відступлення прав вимоги від 26 квітня 2019 року № 26-04/19/3 п. 1.1, 2.1 чітко обумовлено, що новому кредитору відступається виключно право вимоги суми наявної заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, без подальшого нарахування новим кредитором відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) та здійснення інших прав та обов`язків (включаючи надання будь-яких фінансових послуг), які має виключно банківська (фінансова) установа відповідно до чинного законодавства України.

Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Тому помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що договір відступлення прав вимоги містить ознаки договору факторингу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, в якій Верховний Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31 січня 2018 року в справі № 910/7038/17 вказав, що однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що за договором відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року кредитні правовідносини між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_4 було припинено, про що повідомлено позичальника, а новим кредитором ОСОБА_4 став ОСОБА_1 , при цьому за ним було також зареєстровано і право іпотекодержателя, відтак ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» вибуло як кредитор із правовідносин із позичальником.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зміст оспорюваного позивачем договору свідчить про те, що між сторонами укладено саме договір про відступлення права вимоги, оскільки:

- відступлено право грошової вимоги - новий кредитор є правонаступником кредитора у виконавчому провадженні, пов`язаному із правом вимоги (пункт 2.1 договору від 26 квітня 2019 року);

- новий кредитор зобов`язується укласти в нотаріальній формі договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним на забезпечення кредитного договору (пункт 2.6 договору від 26 квітня 2019 року);

- зобов`язання, в яких відбувається заміна кредитора за оспорюваним договором від 26 квітня 2019 року, не належать до зобов`язань, в яких заміна кредитора не допускається;

- метою оспорюваного договору про відступлення прав за кредитним договором є безпосередньо передання права вимоги, право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення додаткової плати, оскільки межі права вимоги - всі грошові зобов`язання, що виникли у боржника на дату укладення оспорюваного договору, в розмірі 3 706 426,29 грн. визначеному постановою Київського апеляційного суду, тоді як загальна вартість права вимоги за оспорюваним договором визначена в розмірі 1 121 000 грн.

Суд першої інстанції не врахував, що оспорюваний договір не містить умов, властивих договору факторингу, тому помилково визнав оспорюваний договір про відступлення права вимоги договором факторингу, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/3904/18 (провадження № 61-1949св20) за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_8 , треті особи ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Оксі Банк» про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки недійсними.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що зазначена постанова не може бути врахована при розгляді цієї справи щодо застосування правової позиції, оскільки на відміну від цієї справи, правова позиція щодо неможливості відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи у вказаній справі № 191/3904/18 Верховним Судом не розглядалась взагалі і будь-яких висновків з цього приводу не містить, а натомість Верховний Суд досліджував виключно правову позицію стосовно наявності чи відсутності правових підстав вважати оспорювані правочини договорами факторингу чи відступлення права вимоги.

Дійсно, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі застосувала у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

В постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Разом із тим, правові висновки Верховного Суду про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, не можуть бути враховані в справі, що переглядається, з огляду на те, що за оскаржуваним договором про відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року № 26-04/19/3 було відступлено не всі права кредитора за кредитним договором, а як встановлено апеляційним судом, виключно право вимоги суми наявної заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, без подальшого нарахування новим кредитором відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) та здійснення інших прав та обов`язків (включаючи надання будь-яких фінансових послуг), які має виключно банківська (фінансова) установа відповідно до чинного законодавства України.

Інші доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до згоди позивача в помилковими висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Апеляційний суд також враховує, що відзив позивача на апеляційну скаргу не містить заперечень по суті на доводи відповідача щодо природи оспорюваного договору (факторингу або цесії), що було підставою позову ОСОБА_3 , в межах якої спір розглядався судом першої інстанції, а при обґрунтуванні правильності, на думку позивача, висновків суду, ним наводяться нові підстави позову у вигляді незаконності переходу права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від фінансової компанії до фізичної особи.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду доводи позивача про незаконність договорів відступлення прав вимоги від 26 квітня 2019 року, укладених ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» з ОСОБА_1 , та порушення його права внаслідок вибуття з володіння об`єктів нерухомості, реалізованих в межах виконавчого провадження на користь відповідача, не знайшли свого підтвердження і задоволенню не підлягають, не можуть бути задоволені як похідні інші вимоги щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і визнання недійсними свідоцтв.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за результатами апеляційного перегляду в позові відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 10089,61 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2021року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп», треті особи Приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі Банк», приватний нотаріус Гринько Ангеліна Павлівна, приватний нотаріус Саєнко Еліна Володимирівна, приватний нотаріус Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсними правочинів, скасування рішень державних реєстраторів.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 10089,61 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.