Справа № 462/815/22
Провадження № 2/463/1013/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - Мацюк Н.М.,

представника відповідача - Прокіпчук О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення на користь Львівського обласного центру зайнятості коштів у загальній сумі 66507,91 гривень, з яких: безвідсоткова фінансова допомога на поворотній основі для організації підприємницької діяльності у розмірі 64000,0 гривень; інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 1872,61 гривень; 3% річних від простроченої суми у розмірі 635,30 гривень та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.07.2018 року між сторонами, а також Львівським міським центром зайнятості і Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради укладено чотиристоронній договір, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі для організації підприємницької діяльності у розмірі 64000,0 гривень. Відповідач зобов`язався повернути зазначену фінансову допомогу до 31.07.2021 року, проте не виконав такого свого обов`язку, а також не надав відповіді на пропозицію щодо розтермінування боргу. Станом на 11.02.2022 року загальний розмір заборгованості становить 66507,91 гривень, з яких: 64000 гривень - сума фінансової допомоги, 1872,61 гривень - інфляційні втрати, 635,30 гривень - три відсотки річних, які обраховані за період з 01.08.2021 по 11.02.2022. Дану суму просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Відповідач не погодився та в особі свого представника подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Вказує, що відповідач після отримання фінансової допомоги створив ПП «ЗАХІДЕКОНАФТА» та під час здійснення підприємницької діяльності сплатив податки в сумі 24157,27 гривень, тоді як за умовами договору сума фінансової допомоги, що повертається, зменшується на суму сплачених податків. Крім того, направив відповідачу листа про розтермінування боргу і поведінка позивача підтверджує факт укладення додаткового договору про розтермінування боргу. Також, 14.12.2021 року та 26.01.2022 року здійснив платежі в рахунок повернення фінансової допомоги у розмірі 4000,0 гривень та 2000,0 гривень відповідно. Вимогу про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних заперечує, оскільки такі обраховано невірно. Просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач навів аргументи, аналогічні мотивам позову.

Правом на подання письмових заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Позовна заява поступила до Залізничного районного суду м.Львова 15.02.2022 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.02.2022 року, у зв`язку з непідсудністю справи цьому суду така передана до Личаківського районного суду м.Львова.

Матеріали справи поступили до Личаківського районного суду м.Львова 10.03.2022 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому, що в силу вимог ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні висловилася про підтримання позовних вимог. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.01.2018 року комісією з реалізації пілотного проекту із залучення до роботи членів малозабезпечених сімей та внутрішньопереміщених осіб прийнято рішення про надання відповідачу як учаснику пілотного проекту безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі на організацію підприємницької діяльності з перевезення темних нафтопродуктів у сумі 64000,0 гривень. Рішення комісії оформлене відповідним протоколом № 11, копія витягу з якого долучена до матеріалів справи (а.с.6).

На виконання цього рішення відповідачем створено ПП «ЗАХІДЕКОНАФТА».

В подальшому, а саме 05.07.2018 року між позивачем, відповідачем як фізичною особою, а також Львівським міським центром зайнятості і Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради укладено чотиристоронній договір про надання учасникам пілотного проекту безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі для організації підприємницької діяльності № 369, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі для організації підприємницької діяльності у розмірі 64000,0 гривень (а.с.7-14).

Відповідно до п.3.1 договору фінансова допомога надається одноразово у безготівковій формі. Сторони договору розуміють одноразовість надання фінансової допомоги як сплату Стороною 1 (позивачем) витрат на закупівлю обладнання та матеріалів, необхідних для організації підприємницької діяльності Сторони 4 (відповідача), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідного продавця у повному обсязі за кожним первинним документом, передбаченим у розділі 2 Договору та зазначеним у заяві-дорученні Сторони 4.

Враховуючи поданий відповідачем бізнес-план (а.с.15-32), а також на підставі поданих ним інших документів (а.с.33-40, 43-46) та заяви-доручення (а.с.41-42), позивач перерахував на рахунок відповідних продавців фінансову допомогу в загальній сумі 64000,0 гривень, що стверджується копіями відповідних платіжних доручень, які долучені до матеріалів справи (а.с.47, 48, 49).

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Львівській області від 28.07.2021 року (а.с.94), за період з 01.01.2018 року по 21.07.2021 року відповідачем сплачено податків на загальну суму 24157,27 гривень.

28 липня 2017 року відповідач направив позивачу заяву про розтермінування суми боргу на 12 рівних платежів (а.с.86). У відповідь на таку заяву позивачем підготовлено та підписано додатковий договір № 1 від 27.09.2021 (а.с.92-93), за умовами якого сума боргу в розмірі 39842,73 гривень повертається відповідачем рівними щомісячними платежами не пізніше липня 2022.

Доказів про надання відповідачем відповіді на таку пропозицію, а також про виконання ним зазначеного додаткового договору матеріали справи не містять, а за твердженнями позивача відповідач не відреагував на таку пропозицію.

Також відомо, що 14.12.2021 року та 26.01.2022 року відповідач здійснив платежі в рахунок повернення фінансової допомоги у розмірі 4000,0 гривень та 2000,0 гривень відповідно, що стверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.90, 96).

Доказів про повернення відповідачем іншої частини фінансової допомоги матеріали справи не містять. З метою її стягнення в примусовому порядку, а також з метою стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач звернувся до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на факти справи та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, після визначення характеру спірних правовідносин та правових підстав позову, повинен вирішити питання про наявність правових підстав для стягнення заявлених коштів з відповідача та про правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

В силу вимог пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до положень статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З метою реалізації пілотного проекту із залучення до роботи членів малозабезпечених сімей та внутрішньопереміщених осіб Постановою Кабінету Міністрів України № 1154 від 02.12.2015 затверджено Порядок реалізації пілотного проекту із залучення до роботи членів малозабезпечених сімей та внутрішньо переміщених осіб (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку, залучення учасників пілотного проекту до роботи здійснюється державною службою зайнятості, в тому числі шляхом надання безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі для організації підприємницької діяльності.

Крім того, за змістом пунктів 6, 7, 8, 9 Порядку з метою вирішення питань надання фінансової допомоги учасникам пілотного проекту в облдержадміністраціях може утворюватися відповідна комісія. Відбір учасників пілотного проекту проводиться комісією шляхом розгляду бізнес-планів учасників і рекомендацій базових центрів зайнятості, поданих після професійного консультування.

Рішення комісії про надання учасникам пілотного проекту фінансової допомоги оформляється протоколом засідання.

З кожним учасником пілотного проекту, щодо якого комісією прийнято рішення про надання йому фінансової допомоги обласними і відповідними базовими центрами зайнятості та органами соціального захисту населення, укладається чотиристоронній договір.

Фінансова допомога надається одноразово шляхом оплати обласним центром зайнятості за заявою-дорученням учасника пілотного проекту або суб`єкта господарювання витрат на закупівлю обладнання та матеріалів для організації підприємницької діяльності, передбачених його бізнес-планом.

Розмір фінансової допомоги не може перевищувати 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого на початок відповідного року.

Отже, укладений між сторонами чотиристоронній договір є підставою для виникнення у них прав та обов`язків, передбачених таким договором.

В силу вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Договором, а саме пунктом 4.1 передбачено, що кошти, перераховані стороною 1 як фінансова допомога повертаються починаючи з 05.07.2021 року і мають бути повернуті у строк до 31.07.2021 року.

Таким чином, оскільки відповідач не долучив до матеріалів справи доказів повернення фінансової допомоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про порушення останнім умов договору та взятих на себе зобов`язань, а відтак, і про наявність підстав для стягнення з відповідача неповернутої частини суми фінансової допомоги. Проте, суд не погоджується з правильністю наданого позивачем розрахунку.

Так, пунктом 4.3. договору, який узгоджується з п.11 Порядку передбачено, що сума фінансової допомоги, що повертається, зменшується на суму сплачених Стороною 4 податків, зборів (обов`язкових платежів) і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Для підтвердження розміру сплачених податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Сторона 4 подає Стороні 1 довідку, видану органом Державної фіскальної служби за місцем обліку як платника податків.

Як уже зазначалось вище, загальна сума сплачених податків зборів та інших обов`язкових платежів становить 24157,27 гривень та крім цього 14.12.2021 року і 26.01.2022 року відповідач добровільно здійснив платежі в рахунок повернення фінансової допомоги у розмірі 4000,0 гривень та 2000,0 гривень.

Відтак, суму фінансової допомоги, яка підлягає стягненню в примусовому порядку слід зменшити на зазначені суми і в кінцевому, з відповідача на користь позивача належить стягнути частину неповернутої фінансової допомоги у розмірі 33842,73 гривень (64000 - 24157,27 - 4000 - 2000 = 33842,73 гривень).

При цьому, суд відкидає доводи відповідача про укладення між сторонами додаткового договору про розтермінування повернення фінансової допомоги.

Зокрема, момент укладення договору визначено у статті 640 ЦК України і за змістом частини першої статті договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно зі статтями 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеним приписам відповідач не долучив до матеріалів справи жодного доказу, який би підтверджував надання ним відповіді на пропозицію позивача щодо укладення додаткового договору про розтермінування боргу, тоді як позивач до відповіді на відзив долучив копію повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.124), згідно якої примірник додаткового договору про розтермінування боргу відповідач отримав 06.10.2021 року.

Зрештою, за умовами додаткового договору повернення фінансової допомоги повинно було відбуватись шляхом перерахування відповідачем щомісячних платежів в розмірі 3984,27 гривень і останній також не долучив до матеріалів справи жодних доказу про здійснення цих платежів.

Тому факт укладення між сторонами додаткового договору про розтермінування боргу залишився недоведеним, внаслідок чого позивач вправі вимагати повернення фінансової допомоги в повному обсязі.

Як наслідок, обґрунтованими слід визнати вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, як і в попередньому випадку, такі суми підлягають перерахунку, оскільки позивач під час проведення розрахунку не врахував фактів повернення відповідачем частини суми фінансової допомоги у розмірі 4000,0 гривень та 2000,0 гривень.

Так, згідно пункту 6.3 договору у разі порушення строків повернення суми фінансової допомоги Сторона 4 притягується до відповідальності згідно зі статтею 625 ЦК України.

Приписами цієї норми передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі яка розглядається прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань наступило 01.08.2021 року, і за виключенням сплачених податків, на які зменшується сума фінансової допомоги, що повертається, сума боргу становила 39842,73 гривень. Починаючи з 15.12.2021 року, коли відповідач добровільно повернув частину фінансової допомоги, сума боргу зменшилась ще на 4000,0 гривень і становила 35842,73 гривень. Починаючи з 27.01.2022 року, коли відповідач також добровільно повернув частину фінансової допомоги, сума боргу зменшилась ще на 2000,0 гривень і становила 33842,73 гривень.

Таким чином, за період з 01.08.2021 року по 11.02.2022 року сума боргу двічі зменшувалась і з врахуванням цих обставин належить проводити розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

За обрахунками суду та з врахуванням фактів зменшення суми боргу (а.с.136, 137) розмір інфляційних втрат за період з 01.08.2021 року по 11.02.2022 року становить в загальному 2309,76 гривень. За аналогічних обставин розмір трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 616,54 гривень.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише 1872,61 гривень інфляційних втрат, не маючи можливості вийти за межі позовних вимог, суд вказану вимогу задовольняє в повному обсязі. В свою чергу вимог про стягнення трьох відсотків річних слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 616,54 гривень.

Загалом, з відповідача на користь позивача належить стягнути 36331,88 гривень, з яких: 33842,73 гривень - сума неповернутої фінансової допомоги, 1872,61 гривень - інфляційні втрати, 616,54 гривень - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

В силу вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час пред`явлення позову позивач згідно платіжного доручення (а.с.58) сплатив судовий збір у розмірі 2481,0 гривень, тоді як суд задовольнив позовні вимоги лише в частині стягнення грошових кошів в сумі 36331,88 гривень, що становить 54,63% від загального розміру позовних вимог.

Відтак пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1355,32 гривень, що становить 54,63% від сплаченого судового збору.

Позивач у своїй першій заяві по суті справи вказував, що очікує понести судові витрати у виді судового збору і одночасно, не вказував про інші витрати, пов`язані з розглядом справи. В подальшому позивач не заявляв про понесені ним інші судові витрати. Відповідно, немає підстав для відшкодування таких витрат.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати пропорційно розміру відхилених позовних вимог відповідач не подавав. Крім того, відповідач не наводив попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов Львівського обласного центру зайнятості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського обласного центру зайнятості грошові кошти в загальному розмірі 36331,88 гривень (тридцять шість тисяч триста тридцять одна гривня 88 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського обласного центру зайнятості судовий збір у розмірі 1355,32 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівський обласний центр зайнятості, місцезнаходження: 79033, м.Львів, вул.Бортнянського,11А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя Грицко Р.Р.