Провадження № 22-ц/801/1235/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуСправа № 127/34685/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Дернової В. В. від 04 травня 2022 року,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 30000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтовування вимог позову зазначала, що слідчим Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі Лівобережне ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001231, заведеному 28 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК України). Вона є потерпілою у цьому кримінальному провадженні і в ході досудового розслідування відносно неї мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Узун А. В.), органу державної влади (ГУНП у Вінницькій області), що стало підставою для її неодноразового звернення в суд із відповідними скаргами, а також було втрачено матеріали кримінального провадження, зокрема оригінал розписки, який підтверджував наявність заборгованості, і на підставі якої вона планувала звернутись в суд у порядку цивільного судочинства. Тому, моральна шкода у розмірі 30000 грн 00 к. буде обґрунтованою компенсацією за душевні страждання, яких вона зазнала.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року позов задоволено частково. Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 2481 грн 00 к. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кримінальне провадження № 0001231 на даний час є відновленим, тобто доведено факт його втрати разом із оригіналом розписки ОСОБА_2 , що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17 (провадження №61-45008св18), є підставою для стягнення моральної шкоди. Суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, зробив висновок, що моральна шкода у розмірі 2481 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік») є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання ОСОБА_1 , яких вона зазнала.

В апеляційній скарзі Вінницька обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що факт винесення слідчим суддею, апеляційним судом ухвали (постанови) за результатами розгляду скарги в порядку Глави 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури і не є підставою для стягнення моральної шкоди, про заподіяння якої заявляє позивачка. Незгода позивачки з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Будь-яких обставин фактичного виразу моральної шкоди, отриманої позивачкою, судом в рішенні не наведено та не вказано, яких саме моральних страждань вона зазнала. Обставини справи, які суд визнав встановленими, не доведені належними, достовірними та достатніми доказами. Незаконність дій органів досудового розслідування чи прокуратури не встановлена у кримінальному провадженні, цій справі чи іншому судовому провадженні. Причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, яку за висновком суду зазнала позивачка та рішеннями відповідачів не встановлено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Відділом поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001231, заведеному 28 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні визнана потерпілою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі № 127/11645/19 задоволено скаргу адвоката Кобзіної А. С., в порядку статті 303 КПК України. Скасовано постанову слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А. В. від 26 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001231, заведеного 28 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 127/29768/19 задоволено скаргу адвоката Кобзіної А. С. Скасовано постанову слідчого Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУ НП України у Вінницькій області Узун А. В. про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2019 року в порядку статей 303, 304 КПК України.

Наказом ГУНП у Вінницькій області від 03 червня 2020 року № 692 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області» за порушення вимог частини шостої статті 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 296 від 14 квітня 2016 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001231, керуючись положеннями статей 11, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано до слідчого СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Узун А. В. (0105568) дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 у справі № 127/29508/20, яке набрало законної сили на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року. Предметом розгляду справи № 127/29508/20 були аналогічні правовідносини за зверненням одного з потерпілих в межах кримінального провадження № 0001231.

12 липня 2021 року постановою дізнавача СД ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області закрито кримінальне провадження № 0001231 з підстави відсутності складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року постанову про закриття кримінального провадження № 0001231 скасовано, матеріали кримінального провадження направлено до ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної

шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі Постанова) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконні, на думку позивачки, дії слідчого щодо неналежного поводження з матеріалами кримінального провадження.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку статті 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і правові висновки, викладені у постановах Верховного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в сумі 2481 грн 00 к.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт винесення слідчим суддею, апеляційним судом ухвали (постанови) за результатами розгляду скарги в порядку Глави 26 КПК України не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури не спростовують встановлених судом обставин справи, які, в сукупності та взаємозв`язку між собою, свідчать про наявність в діях посадової службової особи вчинення порушення вимог частини шостої статті 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 296 від 14 квітня 2016 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001231. Саме вказані дії щодо неналежної організації обліку та руху кримінальних проваджень з боку слідчого Узун А. В., зокрема ті, що призвели до втрати розписки, яка була частиною матеріалів досудового розслідування, мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням позивачці моральної шкоди, яка проявилась у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що незгода позивачки з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження, то апеляційний суд зазначає, що в даному випадку моральна шкода підлягає відшкодуванню не через незгоду позивача з прийнятими посадовими особами процесуальними рішеннями, а саме за наслідками вчинення службовою особою втрати частини матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета