ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/690/19 Номер провадження 22-ц/814/1086/22Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Ступнік С.В.

представник відповідача адвокат Гордієнко Ю.П.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2022 року, ухвалене суддею Нагороною Н.В., повний текст рішення складено - 09 березня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Міхєєв Д.С., державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Т.І., виконавчий комітет Пирятинської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними, та скасування записів про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який був нею уточнений у серпні 2019 року (т.1 а.с. 196-203) до ОСОБА_2 , треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Міхєєв Д.С., державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Т.І., виконавчий комітет Пирятинської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними, та скасування записів про право власності, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І.; визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І.; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 (спадкоємцю ОСОБА_3 ) майно, отримане за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року та за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449441 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1», загальною площею 93,4 кв.м., зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449003 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1», загальною площею 409,3 кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «І», огорожа № «1-3», зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447825 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0611 га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447334 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447608 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0748 га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16.09.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із заповітом від 13.09.2010 (реєстровий № 1188) спадкоємцем майна ОСОБА_3 є вона ОСОБА_1 . Відповідно до договору дарування від 15.08.2007 року ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_4 незакінчений будівництвом торгівельний комплекс «А-1» (готовність 28 %) та земельну ділянку з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, площею 0,150 га, на якій розміщений вказаний комплекс. У подальшому торгівельний комплекс було здано в експлуатацію та 12.01.2010 року зареєстровано право власності. До складу комплексу входить нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1», загальною площею 502,70 кв.м., сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». Також на вказаній земельній ділянці знаходиться наразі незавершене будівництво готельного комплексу (розпочато в 2006 році, в експлуатацію не введено, право власності не зареєстровано), яке в порядку спадкування належить ОСОБА_1 03.08.2016 року у ОСОБА_3 діагностували тяжку хворобу (IV стадія онкологічного захворювання сечового міхура) та рекомендували проводити лікування за кордоном (Німеччина або Ізраїль). Розуміючи масштаб майбутніх витрат на лікування в закордонних клініках, чоловік та вона почали шукати (планувати) відповідні кошти. Основними джерелами отримання коштів розглядався продаж об`єктів нерухомості - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та торгівельного комплексу і земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , але коли в оперативному порядку вирішити питання реалізації майна не вдалося, а хвороба прогресувала і була уже призначена дата медичного обстеження та операції у клініці Ізраїлю, вони були змушені позичати гроші та 18.08.2016 року відлетіли на лікування. На переліт та лікування в Ізраїлі (з 18.08.2016 р. по 02.09.2016 р.) було витрачено близько 15000,00 євро (понад 400 000,00 грн.). Після повернення вони продовжували вирішувати питання продажу майна, оскільки потрібно було віддавати борги та готуватися до наступних поїздок на лікування, але пропозицій від покупців не було. Власні заощадження та надходження від підприємницької діяльності були надто незначними порівняно з реальними потребами та прогнозами. За таких умов, ОСОБА_3 змушений був погодитися на єдину пропозицію, яка надійшла від ОСОБА_2 , давнього знайомого, який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тисяч євро. Така сума у кілька разів була менша від реальної ліквідної вартості майна, але необхідність у коштах для лікування тяжкої хвороби, яка загрожувала життю ОСОБА_3 , спонукала останнього прийняти таку пропозицію. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини ОСОБА_3 майно за таку ціну ніколи б не продавав. Підготовкою оформлення правочину займався ОСОБА_2 , який організував також і здійснення оцінки майна. Майно було оцінено суб`єктом оціночної діяльності зовсім недорого, десь в таку суму, яку і пропонував ОСОБА_2 , хоча його дійсна ринкова вартість, як наразі підтверджується іншою оцінкою, в понад два рази вища. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року відповідач мав сплатити ОСОБА_3 за придбання земельної ділянки 185 200 грн., в той час як ринкова вартість даної земельної ділянки на дату вчинення правочину складала 442 000 грн. За договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року відповідач мав сплатити ОСОБА_3 за придбання приміщення торгівельного комплексу 716 000 грн., в той час як ринкова вартість даного нерухомого майна станом на дату вчинення правочину складала 1 599 000 грн. 21.10.2016 року договори купівлі-продажу комплексу та земельної ділянки було підписано, посвідчено нотаріусом та внесено відповідні записи до державного реєстру прав власності на нерухоме майно. За умовами вказаних договорів оплата мала відбутися протягом трьох банківських днів після їх укладення шляхом безготівкового розрахунку, оскільки вартість майна істотно перевищувала суми, дозволені законодавством для проведення оплати готівкою. Враховуючи те, що у неї ще були кошти на другу поїздку, дата якої була погоджена з клінікою (31.10.2016 р.), вони не дочекались проведення оплати та відбули до Ізраїлю, де проходило лікування до 07.11.2016 р. Після повернення додому та перевірки стану рахунку в «Ощадбанку» виявилось, що оплата досі не зроблена, а сам ОСОБА_2 повідомив, що ситуація у нього змінилася, коштів немає, потрібно чекати. На той час хвороба набула ще більш тяжкого перебігу, ОСОБА_3 став потребувати постійного стороннього догляду, який вона здійснювала особисто, та у них обох не було ні часу, ні фізичних можливостей впливати на ОСОБА_2 , спонукаючи його до проведення оплати. Так і до часу смерті ОСОБА_3 у жовтні 2017 року ОСОБА_2 оплату не провів, хоча повністю користувався як придбаним майном, так і не придбаними недобудованим готельним комплексом та трансформаторною підстанцією. Станом на час звернення до суду з позовом кошти не сплачені. Вважає, що спірні правочини були вчинені під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. В цілому, матеріали справи свідчать про те, що оспорювані правочини укладено під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для продавця умовах, з особою, яка знала про наявність таких тяжких обставин (відповідачем). Також зазначила, що відповідач за час перебування у його власності нерухомого майна, набутого за правочином від 21.10.2016 р., вчинив дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Станом на дату звернення із даним позовом земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була об`єктом правочину, поділена відповідно до рішення №135 від 16.04.2019 р. виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області. Замість однієї земельної ділянки площею 0,1500 га утворились три земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,0611 га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса розташування: АДРЕСА_1 , (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447825 від 26.04.2019 р.; земельна ділянка площею 0,0141га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса розташування: АДРЕСА_1 , (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право 31447334 від 26.04.2019 р.; земельна ділянка площею 0,0748 га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса розташування: АДРЕСА_1 , (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447608 від 26.04.2019 р. Крім того, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна - торгівельний комплекс (реєстраційний номер 238) також проведено поділ з утворенням нових об`єктів. Наразі, відповідно до актуальної інформації, замість об`єкту - нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1» загальною площею 502,70 кв.м., сарай «В», замощення «1», огорожа № «1-3» обліковується два об`єкти: нежитлова будівля «А-1» загальною площею 93,4 кв.м., номер запису про право власності 31449441 від 26.04.2019 р.; нежитлова будівля «А-1» загальною площею 409,3 кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «1», огорожа № «1-3», номер запису про право власності 31449003 від 26.04.2019 р. При цьому, до складу цього об`єкту замість «сараю «В» став входити «трансформатор № 1272397 «В», який взагалі не був предметом договору купівлі-продажу та знаходиться за межами придбаної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 01.02.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з приводу відчуження земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т. І. (зареєстрований у реєстрі за № 1-1269). Визнано недійсним договір купівлі-продажу торговельного комплексу від 21 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу відчуження торговельного комплексу, розташованого на АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т. І. (зареєстрований у реєстрі за № 1-1266). Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 93,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31449441) за ОСОБА_2 . Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 298 кв. м, сарай літ. «В», замощення літ. «І», огорожу № «1-3», (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31449003 від 26 квітня 2019 року) за ОСОБА_2 . Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0611 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:045:0031, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447825 від 26 квітня 2019 року) за ОСОБА_2 . Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0141 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:045:0032, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447334 від 26 квітня 2019 року) за ОСОБА_2 . Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0748 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:045:0033, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447608 від 26 квітня 2019 року) за ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 40 625,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення, а рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гордієнка Ю.П. - задоволено частково. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2021 року - скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи цю справу, на вказані норми матеріального права уваги не звернули, і визнавши онкологічне захворювання ОСОБА_3 тяжкою обставиною, а умови оспорюваних договорів вкрай невигідними, не встановили, посилаючись на належні докази: - чи дійсно умови оспорюваних договорів були вкрай невигідними для ОСОБА_3 з огляду на його майновий стан і доходи; - чи дійсно оспорювані договори купівлі-продажу були вчинені ОСОБА_3 саме для усунення тяжких обставин; - чи мав можливість ОСОБА_3 продати торговельний комплекс та земельну ділянку на момент вчинення оспорюваних правочинів на більш вигідних умовах; - чи є нерозривний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваних договорів, які вчиняються виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на аргументи, наведені у позовній заяві про те, що сім`єю ОСОБА_5 було розміщено оголошення про продаж торговельного комплексу та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання достатніх коштів для лікування ОСОБА_3 . Оскільки потенційних покупців, які б могли запропонувати ринкову ціну на придбання нерухомості, знайдено не було, а в медичній клініці в Ізраїлі була призначена дата медичного обстеження та операції, ОСОБА_3 був вимушений позичити кошти у свого товариша. 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 полетіли в Ізраїль для проходження медичного обстеження та лікування. З 18 червня по 02 вересня 2016 року (час знаходження в Ізраїлі) було витрачено 15 164,00 євро, еквівалент 429 141,40 грн. Оскільки необхідно було віддавати позичені кошти та знову їхати до Ізраїлю для проходження другого курсу хіміотерапії, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 погодились на пропозицію ОСОБА_2 про придбання їх майна за 901 200,00 грн. 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено оспорювані договори купівлі-продажу нерухомості (а. с. 3-4; 197-198 том 1). Суди не врахували, що оспорювані договори купівлі-продажу від 21 жовтня 2016 року були укладені не тільки з метою негайного лікування ОСОБА_3 , але і для покриття боргів за договором позики; не встановили зміст такого договору та суму позики. Також суди попередніх інстанцій не надали належну оцінку тому, що у процесі розгляду справ: № 544/1092/16-ц та № 544/214/17 були встановлені факти, що мають значення і для даної справи, в тому числі і факт придбання ОСОБА_2 у ОСОБА_3 торговельного комплексу і землі, а також відсутність жодних заперечень зі сторони ОСОБА_1 щодо їх законності (а. с. 50-68 том 2). Не звернули увагу і на положення пунктів 3, 12, 13, 28, 29 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, в аспекті визнання вартості майна для встановлення факту вкрай невигідних умов оспорюваних договорів купівлі-продажу за обставин цієї справи. Без встановлення зазначених вище обставин зробити висновок щодо недійсності оспорюваних правочинів на підставі статті 233 ЦК України неможливо. Тому суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, державний реєстратор виконавчого комітету Пирятинської міської ради Міхєєв Дмитро Сергійович, виконавчий комітет Пирятинської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними, та скасування записів про право власності - відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд дійшов висновку про відсутність вкрай невигідних умов вчинення правочинів та причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами (тяжкою хворобою ОСОБА_3 ) та вчиненням спірних правочинів, а отже як наслідок і відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень ст. 233 ЦК України. Позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими, тому у їх задоволенні слід відмовити. Оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання повернути майно та скасування в державному реєстрі речових прав записів про право власності є похідними від основних вимог про визнання недійсними спірних договорів, тому у їх задоволенні слід також відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щовисновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Продавець ОСОБА_3 із-за тяжкої хвороби та необхідності проведення лікування за кордоном змушений був погодитися на єдину пропозицію, яка надійшла від ОСОБА_2 , давнього знайомого, який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тис. євро. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини ОСОБА_3 майно за таку низьку ціну ніколи б не продав. Підготовкою оформлення правочину займався ОСОБА_2 , який організував також і здійснення оцінки майна. Ні позивач, ні ОСОБА_3 не контролювали проведення оціночних робіт, оскільки займалися лікуванням та поїздкою в клініку Ізраїлю. Зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 203,215,233,627 ЦК України. Вказує, що матеріалами справи беззаперечно доводиться наявність підстав для визнання правочину недійсним, передбачених ст. 233 ЦК України, а саме, наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника загроза втратити житло, загроза банкрутства та інші обставиним; правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії або вимушена це зробити через тяжкі обставини . Тяжка обставина є оціночною категорією і має визначатися судом з урахуванням усіх обставин справи. Вказує, що матеріали справи свідчать про те, що оспорювані правочини укладено під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для продавця умовах, з особою, яка знала про наявність таких тяжких обставин.

Доповнення до апеляційної скарги подані ОСОБА_1 13.05.2022 року після відкриття 12.05.2022 року апеляційного провадження у справі, тобто з порушенням вимог ч. 1 ст. 364 ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 - продавцем та ОСОБА_2 - покупцем було укладено договір купівлі-продажу торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності (далі договір №1) (т.1 а.с. 11-12).

Згідно п.2 договору№1 продаж торгівельного комплексу вчиняється за 716 000 грн., які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 716 000 грн. без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , отримувач ОСОБА_3 . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст. 1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013.

Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 716 000 грн. відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 договору №1).

У пункті 4 договору №1 покупець засвідчив, що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеної в цьому договорі нерухомого майна немає; з моменту набуття продавцем права власності на відчужуваний торгівельний комплекс він не здійснював самочинних або будь-яких інших перебудов чи перепланувань нерухомого майна, що є предметом цього договору; на день укладання цього договору всі технічні характеристики відповідають вищезазначеному правовстановлюючому документу та технічному паспорту, виготовленому КП «Лубенське МБТІ» від 03.06.2009 року за реєстровим №2-39, у зв`язку з цим покупець не наполягає на проведенні поточної технічної інвентаризації відчужуваного нерухомого майна, що є предметом цього договору; від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору торгівельний комплекс або будь-які його складові іншим особам не відчужені; торгівельний комплекс або будь-які його складові під забороною (арештом) на в заставі, в податковій заставі - не перебувають, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передано; щодо нього відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо торгівельного комплексу немає.

ОСОБА_1 , дружина продавця, надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на продаж за ціну, на умовах, за його розсудом, торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, про що викладено в заяві, засвідченій Пирятинською ДНК 21.10.2016 року за реєстром №1-1256 (п.6 договору №1).

У пункті 10 договору №1 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому.

Правові наслідки приховування реальної вартості торгівельного комплексу, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам роз`яснено (п.18 договору №1).

21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 - продавцем та ОСОБА_2 - покупцем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - договір №2) (т.1 а.с.13-14).

Згідно п.2 договору №2 продаж земельної ділянки вчиняється за 185 200 грн., які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 185 200 грн. без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , отримувач ОСОБА_3 . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст. 1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013.

Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 185 200 грн. відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 договору №2).

Продавець повідомив покупця, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, є особистою приватною власністю, не є спільною сумісною власністю, і осіб, які б могли порушити питання про визнання ними права власності на зазначену земельну ділянку, немає, так як набута в порядку приватизації (п.6 договору №2).

У пункті 10 договору №2 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому.

Правові наслідки приховування реальної вартості земельної ділянки, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам, що підписали цей договір, нотаріусом роз`яснено (п.18 договору №2).

22 жовтня 2016 року ОСОБА_3 підтвердив проведення зі сторони ОСОБА_2 повного розрахунку за продані земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:045:0001 та торгівельного комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перерахувавши грошові кошти в сумі 185 200 грн. та 716 000 грн. відповідно ОСОБА_3 на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , про що ОСОБА_3 склав відповідні заяви, які були посвідчені державним нотаріусом Пирятинської ДНК 22.10.2016 року (т.1 а.с. 235-236). У вказаних заявах ОСОБА_3 засвідчив про відсутність претензій майнового та фінансового характеру щодо ОСОБА_2 та розрахунок між ними відбувся з дотриманням вимог ст. 1087, 1088 ЦК України та Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, грошові кошти за продані земельну ділянку та торгівельний комплекс перераховані ОСОБА_2 ОСОБА_3 в повному обсязі.

Згідно виписок по рахунку від 08.10.2019 року та від 01.11.2019 року на рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 за період з 20.10.2016 року по 23.10.2016 року надійшло грошових коштів в сумі 10 046,01грн. Перерахування коштів на виконання договору №39560516 від 19.09.2016 року. Кошти від ОСОБА_2 за період з 20.10.2016 року по 23.10.2016 року на рахунок ОСОБА_3 не надходило (т.2 а.с. 105, 126-131).

Будучи власником спірної земельної ділянки площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:045:0001 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 здійснив її поділ на три суміжні з присвоєнням нових адрес, а саме: земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0611 га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0748 га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.146-175).

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 16.09.2008 року уклали шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_5 (т.1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 16).

За життя 13.09.2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів повністю дружині ОСОБА_1 (т.1 а.с. 17).

Відповідно до звіту про оцінку майна №р10/10 торгівельного комплексу та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 року становить 1 599 000 грн., земельної ділянки, кадастровий номер :00:045:0001 станом на 10.10.2016 року 442 000 грн. (т.1 а.с. 18-95).

У висновку експерта №698/699/700/767-769 зазначено, що за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 27.06.2019 року, проведеної на підставі заяви ОСОБА_1 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, станом на 21.10.2016 року становить 232 600 грн., торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 21.10.2016 року становить 853 200 грн. (т.2 а.с. 10-24).

Протягом серпня, вересня, жовтня, листопада 2016 року, лютого, березня 2017 року ОСОБА_3 проходив лікування в медичних клініках України та Ізраїлю, для чого він здійснював авіа перельоти Київ - Тель-Авив (т.1 а.с. 96-145, т.4 а.с. 162-225).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.09.2017 року у справі №544/214/17 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с. 50-54). Предметом спору у справі №544/214/17 були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26.11.2018 року у справі №544/1092/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с. 59-63). Предметом спору у справі №544/1092/16-ц були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Тобто, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає в сукупності дві тяжкі обставини, які змусили ОСОБА_3 укласти оспорювані договори, а саме: діагностування у нього тяжкого онкологічного захворювання, лікування якого вимагало значної суми грошей, та боргові зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики.

Дійсно, матеріалами справи доведено наявність у ОСОБА_3 такої тяжкої обставини як тяжка хвороба.

При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме для усунення вказаної тяжкої обставини ОСОБА_3 були укладені спірні договори.

Так, з доказів, що маються в матеріалах справи, убачається, що витрачати гроші на своє лікування ОСОБА_3 почав ще у серпні 2016 року, полетівши в Ізраїль для проходження медичного обстеження та лікування, тобто ще до моменту укладення оспорюваних договорів.

Також дослідженими у справі доказами не встановлено наявність у ОСОБА_3 боргових зобов`язань за договором позики. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, письмового договору позики ОСОБА_3 не укладав, тому суд позбавлений можливості встановити дату укладення такого договору, його зміст, умови та суму позики, а отже доводи позивача про те, що оспорювані договори були укладені і для покриття ОСОБА_3 боргів за договором позики, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваних правочинів мав можливість продати торгівельний комплекс та земельну ділянку на більш вигідних умовах. Наявність звіту про оцінку майна №р10/10, в якому зазначено вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 1 599 000 грн., земельної ділянки 442 000грн., та висновку експерта №698/699/700/767-769, в якому зазначено ринкову вартість земельної ділянки станом на 21.10.2016 року 232 600 грн., торгівельного комплексу 853 200 грн., не свідчать про те, що саме за такими цінами ОСОБА_3 мав можливість продати спірне нерухоме майно. Зазначені висновки зроблені на замовлення ОСОБА_8 у травні та червні 2019 року, тобто після спливу майже трьох років з дати укладення оспорюваних договорів. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, експертні грошові оцінки майна для укладення спірних договорів проводились на замовлення продавця ОСОБА_3 і після їх проведення останній погодився з цінами, вказаними в них, а саме: вартість торгівельного комплексу 716 000 грн., вартість земельної ділянки 185 200 грн. та не оспорював ці експертні оцінки.

В аспекті визнання вартості майна для встановлення факту вкрай невигідних умов оспорюваних договорів судом встановлено, що продаж спірного майна відбувся саме за тими цінами (а не нижче), що вказані в експертних грошових оцінках майна. Вказана обставина свідчить про відсутність для продавця ОСОБА_3 вкрай невигідних умов спірних договорів.

З огляду на факти, встановлені у рішеннях суду (що набрали законної сили та мають преюдиційне значення в даній справі), а саме: у справі №544/214/17 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння і у справі №544/1092/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції прийшов до висновку, що умови оспорюваних договорів не були вкрай невигідними для ОСОБА_3 , оскільки ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 під час розгляду справ №544/214/17, №544/1092/16-ц не висловлювали жодних заперечень щодо законності укладених оспорюваних договорів.

Також суд звертає увагу на протиріччя в доводах позивачки, яка у позові зазначила, що спірні договори укладені на вкрай невигідних для ОСОБА_3 умовах (нерухоме майно відчужене за досить низькою ціною), проте при цьому покупець ОСОБА_2 станом на час звернення до суду з даним позовом так і не здійснив оплату за придбане у ОСОБА_3 нерухоме майно. Суд першої інстанції зазначає, що невиконання умов договору в частині оплати не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до вимог ст. 233 ЦК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І.; визнання недійсним договору купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І.; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 (спадкоємцю ОСОБА_3 ) майно, отримане за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року та за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449441 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1», загальною площею 93,4 кв.м., зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449003 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1», загальною площею 409,3 кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «І», огорожа № «1-3», зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447825 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0611 га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447334 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447608 від 26.04.2019 року щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0748 га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса розташування: АДРЕСА_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При вирішенні спору судом першої інстанції враховані усі вказівки, що містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року суду, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що продавець ОСОБА_3 із-за тяжкої хвороби та необхідності проведення лікування за кордоном змушений був погодитися на єдину пропозицію, яка надійшла від ОСОБА_2 , давнього знайомого, який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тис. євро, що за відсутності існуючої реально тяжкої обставини ОСОБА_3 майно за таку низьку ціну ніколи б не продав, що підготовкою оформлення правочину займався ОСОБА_2 , який організував також і здійснення оцінки майна, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, судом достатньо повно і всебічно встановлені фактичні обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні позивач, ні ОСОБА_3 не контролювали проведення оціночних робіт, оскільки займалися лікуванням та поїздкою в клініку Ізраїлю, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки подружжя Бугайови повинні були бути обачливими та розсудливими при підготовці до укладення договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 203,215,233,627 ЦК України, що матеріалами справи беззаперечно доводиться наявність підстав для визнання правочину недійсним, передбачених ст. 233 ЦК України, то ці доводи також не є підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи свідчать, що оспорювані правочини укладено під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для продавця умовах, з особою, яка знала про наявність таких тяжких обставин, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов