Провадження № 2/466/760/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договір позики, -

у с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованості у розмірі 49249,05 грн, а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 04.11.2020 року між ним та ОСОБА_3 укладено Договір безвідсоткової позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 46357 грн в позику, про що свідчить розписка. Строк надання позики становив 136 календарних днів з моменту підписання договору. Остаточною датою повернення позики є 20.03.2021 року. Проте, відповідач ухиляється від повернення суми боргу. У зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, покликаючись на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також зазначив, що звернеться до суду в межах строку, передбаченого ЦПК України, із заявою про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, довідкою про доставку смс повідтки. Не подала відзиву на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що 04.11.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів на суму 46357 грн.

Відповідно до власноручно написаної розписки, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 46357 грн, які зобов`язувалася повернути до 20.03.2021 року.

Згідно з пунктом 5.1. Договору безвідсоткової позики від 04.11.2020 року строк надання позики становить 136 календарних днів з моменту підписання договору. Остаточною датою повернення позики є 20.03.2021 року.

Пунктом 6.3 вищевказаного догову передбачено, що позика повертається позикодавцю у місці за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_3 своїх зобов`язань не виконала, кошти ОСОБА_2 не повернула.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 боргу, відповідно до Договору безвідсоткової позики від 04.11.2020 року та розписки ОСОБА_3 про отримання коштів у позику в розмірі 46357 грн підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14 зазначено, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 1977,61 грн інфляційних втрат та 914,44 грн 3% річних від простроченої суми.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 137, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 46357 грн (сорок шість тисяч триста п`ятдесят сім гривень) суми позики, 1977,61 грн (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім гривень шістдесят одна копійка) інфляційних втрат, 914,44 грн (дев`ятсот чотирнадцять гривень сорок чотири копійки) 3% річних.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя О. І. Баєва