Дата документу 21.09.2022 Справа № 335/9523/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/9523/21 Пр. № 22-ц/807/1693/22 Головуючий у 1-й інстанції Апаллонова Ю.В. Повний текст рішення складено 21.06.2022 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), який в подальшому уточнила (а.с. 74-76), в якому просила стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на свою користь грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 у розмірі 49567,92 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлої. 28.04.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 47945,10 грн., яка знаходиться на рахунку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Довідкою Відділу опрацювання пенсійної документації № 2 ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29.01.2021 року за № 0800-0502-8/6302 приватному нотаріусу Слащеву А.Г., щодо суми виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. ОСОБА_1 зверталась через адвоката Корнієнка А.А. до управління за отриманням недоотриманої пенсії та інформацією щодо розміру нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії за весь час перебування ОСОБА_3 на обліку у управлінні та відповідно до листа від 25.05.2021 року ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовилось надавати інформацію стосовно нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 за весь час перебування на обліку у управлінні. Вважає обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, трирічним терміном, є неправомірним. Ніяких законних підстав для припинення нарахування померлій пенсії не існувало і припинення виплат не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої за життя пенсії з червня 2015 року по травень 2018 року, а тому, з урахуванням уточненого позову, просить стягнути невиплачену пенсію за період з червня 2015 року по травень 2018 року у розмірі 49567,92 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Апаллонову Ю.В. (а.с. 25).

Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження (а.с. 33), витребувано у Головного ГУ ПФУ в Запорізькій області відомості щодо розміру пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.01.2014 року по 24 червня 2020 року помісячно із обов`язковим зазначенням даних про нарахування, виплату або невиплату сум пенсії а також правових підстав припинення нарахування чи виплати пенсії останній.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 63) клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Корнієнко А.А. про витребування доказів у цій справі задоволено, витребувано у ГУ ПФУ в Запорізькій області відомості щодо розміру пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року помісячно, із обов`язковим зазначенням даних про нарахування, виплату або не виплату сум пенсії, а також правових підстав припинення нарахування чи виплату пенсії останній.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 85-86) провадження у цій справі зупинено до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цивільної справи № 243/13575/19.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 97) провадження у цій справі поновлено у зв`язку із набранням законної сили постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у цивільній справі № 243/13575/19.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року (а.с. 104-106а) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Запорізькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом не виплачену пенсію її сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була нею не отримана за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року в сумі 49567,92 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області у своїй апеляційній скарзі (а.с. 108-118) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 118а).

В автоматизованому порядку суддею Дашковською А.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 127).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 липня 2022 року (а.с. 124), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 125) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Позивач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 131-133), у тому числі позивач ОСОБА_1 через: - оголошення про виклик до суду (а.с. 128), що узгоджується із вимогами п. 19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; - а також через свого представника адвоката Корнієнка А.А. (а.с. 133), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Так, судом першої інстанції правильно були встановлені такі фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлої.

28.04.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 47945,10 грн., яка знаходиться на рахунку в ГУ ПФУ в Запорізькій області (копія а.с. 12).

Довідкою Відділу опрацювання пенсійної документації № 2 ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29.01.2021 року за № 0800-0502-8/6302 приватному нотаріусу Слащеву А.Г., щодо суми виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Довідка про суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 була видані Головним управлінням на запит приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу від 13.01.2021 року № 7/02-14 на суму 47945,10 грн. за період з 18.01.2018 року по 30.06.2020 року (а.с.16).

ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа з 01.11.2014 року.

Пенсія за період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року у сумі 6763,68 грн. не виплачена (листопад 2014 року - 1127,28 грн., грудень 2014 року 1127,28 грн., січень 2015 року 1127,28 грн., лютий 2015 року - 1127,28 грн., березень 2015 року 1127,28 грн., квітень 2015 року 1127,28 грн.).

Пенсія за травень 2015 року у сумі 1127,28 грн. була в повному обсязі перерахована на розрахунковий рахунок відкритий пенсіонером в ПАТ КБ "Приватбанку".

Сума 44196,42 грн., нарахована до виплати за період з 01.06.2018 року по 30.06.2020 року, як спадщина, за заявою спадкоємця від 02.06.2021 року та станом на 01.10.2021 року не виплачена.

Позивач 01.06.2021 року звернулась до Управління з заявою про виплату допомоги на поховання, яку було нараховано та виплачено.

Частина спадщини після смерті ОСОБА_3 була прийнята позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.04.2021 року (а.с. 12), виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г.

ОСОБА_1 зверталась через адвоката Корнієнко А.А. (адвокатський запит, а.с. 17-18) до управління за отриманням недоотриманої пенсії та інформацією щодо розміру нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії за весь час перебування ОСОБА_3 на обліку у управлінні та відповідно до листа від 18.05.2021 року (а.с. 38) ГУ ПФУ в Запорізькій області не надано інформацію стосовно нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 за весь час перебування на обліку у управлінні.

Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлої сестри в порядку спадкування за законом за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 у розмірі 49567,92 грн. (довідка а.с. 66-68, уточнений позов позивача а.с. 74-76).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

В силу вимог ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того,проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що положення ч. ч. 2, 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_3 на інших підставах суду першої інстанції не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, в силу вимог ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Суд першої інстанції правильно вважав, що посилання відповідача у відзиві (а.с. 35-36), що померла за життя не виявила бажання поновити їй пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що у період з червня 2015 року по травень 2018 року у розмірі 49567,92 грн. виплати пенсії ОСОБА_3 не проводилось. Рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду першої інстанції не надано.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець мав право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до ГУ ПФУ в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, судом першої інстанції зазначено, що рішення про припинення таких виплат не приймалось.

Отже, і спадкоємець відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19 (а.с. 88-95), яка врахована судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

На частку недоотриманої пенсії ОСОБА_3 з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 49567,92 грн. відповідачем відомості нотаріусу не надано, без чого той позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку: оскільки, відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлою з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва та не потребує додаткового звернення позивача до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом як обов`язкову передумову для звернення до суду.

Крім того, саме позивачу видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину на частину недоотриманої пенсії (а.с. 12), а, отже, він є таким, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до довідки відповідача про розмір нарахованої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року №723 від 24.12.2021 року (а.с. 66-68) за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 роки нараховано 49567,92 грн.

Отже, оскільки, за життя сестра позивача недоотримала пенсію у розмірі 49567,92 грн., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач як спадкоємець набув право на отримання невиплаченої пенсії.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсії ОСОБА_3 за період 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 49567,92 грн. в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі, викладених у його відзиві на позовну заяву (а.с. 35-36), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку воно та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідач у цій справі вперше лише в апеляційному суді заявив про застосування позовної давності тривалістю у три роки (апеляційна скарга а.с. 109).

Відзив відповідача на позов позивача у цій справі (а.с. 35-36) у суді першої інстанції не містить взагалі посилання на позовну давність, а лише на ст. 46 Закону №1058 (а.с. 35 зворот).

Також, в усній формі у суді першої інстанції така заява відповідачем в порядку ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі не могла бути заявлена та не заявлялась (оскільки представник відповідача у всіх судових засіданнях у цій справі у суді першої інстанції був відсутній, довідки а.с. 54, 58, 62, 70, 79,84, 96, 100), тому остання не могла бути і не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може переглядати те, що суд першої інстанції не розглядав.

Суд першої інстанції мав право стягнути за рішенням суду у цій справі частину пенсії за період з 18.06. 2018 року по 30.06.2020 року (в межах позовних вимог позивача (а.с. 66-68, 74-76), хоча на останню й було вже видано свідоцтво нотаріусом (а.с.12, 16), оскільки остання не була виплачена відповідачем на користь позивача станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (21 червня 2022 року). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області апеляційному суду не надані.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ГУ ПФУ в Запорізькій області у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останнє не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Дашковська А.В.Подліянова Г.С.