Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3698/21
Провадження №: 2/332/367/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2022 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що почивач є власником частини квартири АДРЕСА_1 . Крім позивача за вказаною адресою зареєстрований, але тривалий час не проживає її брат , відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є співвласником даного житлового приміщення , за комунальні послуги не сплачує, не бере участі в утримані квартири, його особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Відповідач не бажає проживати у квартирі та з`їхав з квартири у 2015 році, він зібрав свої речі та більше до житла не повертався. На прохання позивачки допомагати з утриманням квартири, відповідач відповів, що він не мешкає в квартирі , тому не бажає її утримувати та сплачувати за комунальні послуги. Також повідомив позивача, що житла він не потребує і фактично йому потрібна лише реєстрація, після цієї розмови з позивачем спілкування між ними припинилося , відповідач змінив номер телефону, щоб його більше не турбували. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач несе додаткові витрати на сплату комунальних послуг та позбавлена можливості оформити субсидію. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2021 року у справі відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Новіков І.О. позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання.
Треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , пояснила , що проживає за вказаною адресою з моменту свого народження, знає і позивача і відповідача по справі. Зазначила , що відповідач з 2015 року не проживає у квартирі АДРЕСА_3 , одружився та виїхав з квартири, забравши свої речі, до житла більше не повертався. Вона майже кожного дня бачить позивачку, приходить до неї на день народження та інші свята, ні відповідача, ні його речей в вищезазначеній квартирі вона не бачила, ОСОБА_2 до сестри навіть не приїжджає.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні , суду пояснила, що з 1995 року проживає в будинку АДРЕСА_4 , особисто знає позивача та відповідача по справі, з відповідачем дружив її син, який інколи ночував у них. Також підтвердила, що відповідач по справі вирішив жити окремо, з 2015 року про нього нічого нечутно. ОСОБА_1 часто бачить, вона говорить , що ОСОБА_2 не хоче платити за квартиру.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду , вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30.04.2002 року на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 9).
Крім позивача в даній квартирі зареєстрований та не проживає і не є співвласником квартири її брат - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач не проживає в квартирі починаючи 2015 року, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утримані квартири, особистих речей в квартирі не має та взагалі проживати з позивачем, відповідач не бажає, перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачу не чинила, що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які були допитані в судовому засіданні.
Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості оформити субсидію, так як має мінімальну зарплатню, та житлове приміщення потребує додаткових ремонтних робіт.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове прииміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 16.06.2022 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік