Номер провадження: 22-ц/813/4777/22
Справа № 499/99/21
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кравчука О.О. 08 вересня 2021 року у смт. Іванівка Одеської області, -

встановила:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовними вимогами, які було зменшено, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач не виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 17 772,24 гривень та судові витрати у розмірі 2 270 гривень.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17 727 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять сім) гривень 24 копійки., а також судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, АТ КБ «Приватбанк» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його погашення, а матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують розмір заборгованості в сумі 17 727,24 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2012 року відповідач подав позивачу заяву, в якій просив надати йому кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. На підставі вказаної заяви АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит з використанням платіжної карти на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом встановлення кредитного ліміту, та ознайомився з умовами кредитування (а.с. 17).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 гривень, який: 29 квітня 2015 року збільшено до 2500 гривень; 11 грудня 2015 року збільшено до 5000 гривень; 10 лютого 2016 року зменшено до 2000 гривень; 20 серпня 2016 року збільшено до 5000 гривень; 29 травня 2017 року збільшено до 13000 гривень; 10 квітня 2018 року збільшено до 17000 гривень; 28 липня 2018 року збільшено до 18000 гривень; 09 червня 2019 року збільшено до 20000 гривень; 16 листопада 2019 року зменшено до 18580 гривень; 12 червня 2020 року зменшено до 0 гривень ( а.с. 15).

Відповідачем отримані кредитні карти: НОМЕР_1 з датою відкриття 05 травня 2014 року; НОМЕР_2 з датою відкриття 18 квітня 2016 року; НОМЕР_3 з датою відкриття 15 березня 2018 року, та кінцевим строком дії 12/21 ( а.с. 16).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитною картою, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, та сплачував проценти за користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку за період з 05 травня 2014 року до 18 січня 2021 року (а.с. 52-62).

З акту складеного працівниками Іванівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року вбачається, що при перевірці на наявність додатків до письмових пояснень від 08 вересня 2021 року виявлено відсутність таких документів: квитанції про здійснення направлення копії письмових пояснень на заперечення на відповідь на адресу позивача та скріншоти з особистого кабінету Приват24 з 18 січня 2021 року по 21 квітня 2021 року.

Згідно наданого Банком розрахунку, за договором утворилася заборгованість на загальну суму 17727 гривень 24 копійки, що складається з заборгованості: за простроченим тілом кредиту 17721 гривень 24 копійки.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК, у редакції чинній на момент підписання заяви).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (частина 1 статті 530 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина 1 статті 610 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (частина 1 статті 633 ЦК).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦПК).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК).

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює особа, яка надає кредит, у цій справі це позивач. Очевидно, що умови договорів приєднання розроблені банком, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

03 серпня 2012 року позивач та відповідач підписали Заяву, яка містить персональні дані відповідача (адресу проживання, іншу додаткову інформацію необхідну для отримання кредитної картки), в якій не зазначена процентна ставка, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредитну картку «Універсальна» з встановленим відповідного кредитного ліміту.

Відповідач отримав кредитну карту та певний час користувався кредитними коштами, здійснював поповнення карткового рахунку, а також сплачував проценти за банківські послуги.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_1 не подав до суду доказів на спростування інформації, яка міститься у виписці по картковому рахунку, розрахунку заборгованості, наявності переплати, не навів свої розрахунки та не спростував доводи Банку.

За викладених обставин, суд обґрунтовано вважав доведеним факт існування між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин, що спростовує аргументи відповідача про відсутність предмета спору й наявність підстав для відмови у задоволенні позовної заяви.

Отже, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим мав заборгованість перед позивачем на загальну суму 17 727 гривень 24 копійки, яка є доведеною та підлягала задоволенню, оскільки після фактичного отримання грошових коштів у відповідача виник обов`язок у розмірі та на умовах, встановлених договором, повернути позивачу кредитні кошти.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності то судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

З Довідки, наданої позивачем вбачається, що відповідач 15 березня 2018 року отримав кредитну картку, з кінцевим терміном дії до грудня 2021 року.

Отже, сторони не визначали у письмовій формі умов щомісячного повернення кредиту частинами, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті, тому відповідач повинен не пізніше останнього дня грудня 2021 року повернути позивачу отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі.

Оскільки позивач подав позовну заяву до суду 04 січня 2021 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 17 727 гривень 24 копійки не можна вважати пропущеним.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення вимог позову у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 про те, що АТ КБ «Приватбанк» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його погашення, а матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують розмір заборгованості в сумі 17 727,24 грн.

Колегія суддів зазначає, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 554/4300/16-ц.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований належними доказами.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе