Справа № 201/1968/22
Провадження № 2/201/1865/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючого судді Батманової В.В.

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна про визнання права іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна про визнання права іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 24.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1485-Н, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 197 589,28 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим договором. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цих договором, укладено договір іпотеки нерухомого майна № 1485-Н/1 від 24.10.2007, а саме: квартири загальною площею 72,8 кв.м, житловою-52,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця. Згодом 05.03.2015 у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну квартиру за результатами проведения прилюдних торгів від 18.12.2013 організованих ПП «СП Юстиція» переможцем за якими визначено ОСОБА_3 . В подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8614/14-ц реєстратором ПН ДМНО Кретовою Н.Б. 06.03.2015 внесено запис про припинення іпотеки нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 та вилучено з державного реєстру нерухомого майна запис про обтяження іпотеки № 5901626. 06.03.2015 на підставі договору купівлі продаж право власності на спірну квартиру виникає у ОСОБА_4 . 11.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру припинилося, а виникло у ОСОБА_1 .

29.04.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір № GK3N216867 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №624.

Позивач вважає, що предмет іпотеки квартира за адресою АДРЕСА_1 , незаконним шляхом було нрипинено обтяження у вигляді іпотеки, що дало змогу без відома іпотекодаржателя безперешкодно відчуджити предмет іпотеки.

У звязку з викладеним просив суд визнати за ТОВ «Фінансова Компанія "Довіра та гарантія» право іпотєкодержателя нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею72,8 кв.м. Державному реєстратору чи посадовій особі Міністерства юстиції України до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внести запис про державну реєстрацію іпотеки (поновлення запису про іпотеку) та заборони щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де іпотекодавцем є ОСОБА_2 , а іпотекодержателем є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Відповідач ОСОБА_1 скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, та зазначила, що придбала вказану квартиру за договором купівлі-продажу та є добросовісним набувачем.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином, причина неявка суду не відома.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 29.04.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір № GK3N216867 про відступлеиня права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №624.

24.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1485-Н, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 197 589,28 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цих договором, укладено договір іпотеки нерухомого майна № 1485-Н/1 від 24.10.2007, а саме: квартири загальною площею 72,8 кв.м, житловою-52,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця.

Згодом, 05.03.2015 у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну квартиру за результатами проведения прилюдних торгів від 18.12.2013 організованих ПП «СП Юстиція» переможцем за якими визначено ОСОБА_3 .

В подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8614/14-ц реєстратором ПН ДМНО Кретовою Н.Б. 06.03.2015 внесено запис про припинення іпотеки нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 та вилучено з державного реєстру нерухомого майна запис про обтяження іпотеки № 5901626.

Позивач зазначає, що ним до Жовтневого райоинго суду м. Дніпропетровська був зроблений запит щодо вииесеишія судом рішення у справі № 201/8614/14-ц на, що було отримано відповідь про те, що така справа судом не розглядалась, проте вказане спростовується наданими на запит суду матеріалами нотаріальної справи (а.с. № 110-112), а відтак твердження позивача в цій частині суд оцінює критично.

06.03.2015 на підставі договору купівлі продаж право власності на спірну квартиру виникає у ОСОБА_4 .

11.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу спірну квартиру придбала ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/635/18 зазначено, що у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора. А отже, договори про відступлення прав вимоги (які входять до предмету позову) були укладені згідно до норм чинного законодавства України. Зобов`язання за кредитним договором припиняються їх належним виконанням, а Законом України Про іпотеку визначено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У пункті 29 постанови Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16; провадження № 12-122гс18 вказано: «За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне».

Також у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц (провадження № 61-19921св18) викладено висновок про те, що заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в замках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ , від 17 листопада 2016 року) Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.

В той же час, обставини, викладені у позовній заяві, пов`язані із механізмом відчуження квартири попередніми по відношенню до відповідача власниками, можуть бути піддані перевіркам та розслідуванням у межах встановлених державою процедур та, у випадку виявлення порушень, що вплинули на права позивача та завдали останньому шкоди, саме на винних у таких порушеннях осіб має бути покладена відповідальність, зокрема майнова, що забезпечить повне відновлення прав позивача у випадку встановлення їх порушення.

У пункті 7.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року сформульовано наступні висновки: «за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майго або їх отбтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають ...»

«при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».

На момент укладення відповідачем договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 2015 року, про що нотаріусом внесено записи до відповідного реєстру, в останньому були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень. За умови існування тих чи інших обтяжень укладення договору купівлі-продажу та подальше внесення інформації до реєстру є не можливим та не могло відбутися, як із точки зору законодавчого, так і технічного аспектів.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права іпотєкодержатедя нерухомого майна, та, відповідно, для задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.204 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна про визнання права іпотеки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова