Справа № 442/9001/21 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1098/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів Віолетта Янівна про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів Віолетта Янівна про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є братом ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 квітня 1946 року позивача та його померлу сестру на підставі рішення органів НКВС СРСР було примусово виселено із належного їм житлового будинку АДРЕСА_1 , а житловий будинок із усім майном вилучили та конфіскували.

Вказував, що в 1948 році він із сестрою був звільнений із заслання, а на підставі Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" вони визнані реабілітованими з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

На думку позивача, він є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки прийняв спадщину та має право успадкувати повернене їй як реабілітованому політичному в`язню конфісковане майно.

З метою оформлення спадкових прав, від його імені на підставі нотаріально-посвідченого доручення син позивача, ОСОБА_7 , звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав відмову, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржили особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилаються на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 рішенням Меденицького райвиконкому від 13 грудня 1949 року був переданий переселенцю з Польщі ОСОБА_8 - матері ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Меденицького райфінвідділу від 5 березня 1950 року .

Крім того вказують, що згідно архівної довідки з Державного архіву Львівської області від 12 березня 2001 року ОСОБА_8 разом з п`ятьма своїми дітьми залишила на території Польщі господарське майно, зокрема житловий будинок ще більшої площі.

На думку скаржників, в такий спосіб, ОСОБА_8 отримала право на житловий будинок АДРЕСА_1 , не безплатно, а фактично в обмін на інший будинок, а крім того, і розрахувалася за нього.

Звертають увагу суду, що не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі № 651/497/17 (провадження № К/9901/52570/18).

Вказують, що будинок АДРЕСА_1 не належав на час смерті ОСОБА_9 , а як наслідок, він не входив до складу спадщини після смерті. Будинком після смерті свої матері користувався ОСОБА_1 , прийнявши спадщину шляхом вступу у фактичне володіння.

Просять рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно Довідки № 4/5-15899с, виданої 11 листопада 1992 року Інформаційним центром Управління внутрішніх справ Львівської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за рішенням НКВС СРСР були виселені із с. Літиня Дрогобицького району на спец поселення в Кіровську область, з якого звільнені в листопада 1948 року.

На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - реабілітовані з поверненням конфіскованого майна або його вартості (а/с 20).

02 лютого 1947 року після укладення шлюбу із ОСОБА_10 , ОСОБА_5 змінила дошлюбне прізвище на „ ОСОБА_11 " (а/с 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла (а/с 13).

07 квітня 1993 року Комісією з питань поновлення прав реабілітованих було скеровано в нотаріальну контору м. Дрогобича листа з вимогою виробити свідоцтво про право на спадщину по реабілітованій, нині посмертно реабілітованій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженці с. Літиня Дрогобицького району (а/с 22).

Із Довідки № 509, виданої 25 жовтня 2021 року Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області вбачається, що згідно із записами в по господарських книгах виконкому Літинської сільської ради за 1952 рік, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до дня смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в АДРЕСА_3 .

Відповідно до Довідки № 11, виданої 02 квітня 2021 року КП ЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО", інформація щодо права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 відсутня (а/с 25).

Також, Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області 28 січня 2021 року надано Інформацію № 3 про те, що в будинку по АДРЕСА_1 , в якому до конфіскації в 1946 році проживала сім`я ОСОБА_3 , на даний час ніхто не проживає і не зареєстрований. Право власності станом на 01 січня 2021 року не оформлялось. За даним будинком закріплена земельна ділянка 0,12 га. Технічна документація на землю не оформлялась, кадастрові номера не присвоювались (а/с 23).

15 листопада 2021 року Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області було видано Довідку № 544 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був присутнім у місці відкриття спадщини у зв`язку із смертю рідної сестри ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 (а/с 34).

На підставі нотаріально посвідченої довіреності, зареєстрованої 28 вересня 2021 року в реєстрі за № 3087, ОСОБА_7 звернувся із заявою ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с 14), однак, постановою від 15 листопада 2021 року у видачі такого було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а/с 35).

Крім того, за заявою ОСОБА_7 КП ЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО" 27 липня 2021 року було виготовлено Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , згідно якого загальна площа по будинку складає 53 кв. м., житлова 29,9 кв. м. (а/с 26-30).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 .

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Згідно архівної довідки Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_8 , разом із членами сім`ї ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 та ОСОБА_18 у 1946 році буола переселена у Львівську обл. з республіки Польща, при переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалось з житлового будинку 250 м3, землі -5га, вартість залишеного майна 1852 крб (а.с. 69)

Як вбачається з довідки Меденицького райвиконкому від 05 березня 1950 р., рішенням Меденицького райвиконкому, 13 липня 1949 року за ОСОБА_8 закріплені будинки, які належали ОСОБА_5 в с. Літиня Меденицького району, а саме хата , крита соломою, вартістю 800 крб., стодола, крита соломою, вартістю 500 крб. та стайня, крита соломою, вартістю 500 крб. Будинки передані по взаєморозрахунках за залишене ними житло в Польщі. З державою розрахувалась повністю (а.с. 68).

Відповідно до довідки № 522 від 03 листопада 2021 року згідно із записами в по господарських книгах виконкому Літинської сільської ради з 1950 року гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 належав житловий будинок з прибудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 77).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 є матірю останнього (а.с 79).

З довідки №523 від 03 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5. безпосередньо перед смертю ОСОБА_8 проживав разом з нею в АДРЕСА_1 та взяв майно спадкодавця, а саме підтримував в належному стані житловий будинок з прибудовами, що знаходяться АДРЕСА_1 , садив та обробляв город, оплачував комунальні послуги. (а.с. 78).

Відповідно до пунктів 3, 11 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 18 лютого 1993 року, громадянам, реабілітованим згідно із статтями 1 і 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям).

Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №651/497/17 (провадження № К/9901/52570/18).

Згідно абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема ЦК УРСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 р.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Факт того, що особа за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (постанова КЦС ВС від 31.08.2020 № 350/1850/17 (61-42603св18)).

Аналогічна позиція висловлена і в постанові ВС/КЦС від 14 серпня 2019 р. у справі №523/3522/16-ц, а саме, про відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Навіть якщо спадкодавець не оформила документів на спадкове майно і не зареєструвала своє право власності на його частину (частку квартири) у встановленому порядку, права на цю частку переходять за заповітом матері на позивача.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17 ВС, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, на момент ухвалення оскаржуваного рішення в провадженні Дрогобицького районного суду Львівської області перебувала та перебуває на даний час цивільна справа № 442/9424/21 за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради про визнання права власності на право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом (а.с. 83).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, не встановив коло осіб, які мають право на спірне майно та дійшов помилкового висновку про відсутність інших осіб, крім ОСОБА_3 , які б претендували на нього.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_1 і не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення його співвідповідачем у цій справі, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Враховуючи вищенаведене,, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року до скасування із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів Віолетта Янівна про визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.