Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши у відсутності сторін та без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя,-

встановив:

У листопаді 2021 року, позивач звернулась до суду із вказаним позовом в якому просила стягувати з відповідача щомісячно на свою користь аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу). В обгрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з січня 1985 року, який було різірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року. На теперішній час позивач не працює, є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання з 2020 року бестроково, що було їй встановлено ще під час шлюбу з відповідачем. Позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2200 грн., інших джерел доходу не має, тому вона перебуває у скрутному становищі і потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним, аліменти нікому не сплачує, має змогу сплачувати кошти на утримання позивача, але у добровільному порядку надавати їх відмовляється, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін).

Відповідач скористався правом надання відзиву в якому вказано, що при зверненні до суду із вказаною позовною заявою розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб становив 1854 грн. Позивачем зазначено, що вона як інвалід ІІ групи отримує пенсію у розмірі 2200 грн., що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Відповідач також є непрацездатною особою, має професійне захворювання та ІІІ групу інвалідності через що, відповідачу противопоказана важка фізична праця, тривала хода, а також є потреба у медичній та соціальній допомозі у вигляді забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Відповідач є безробітним через непрацездатність, допомоги по безробіттю не отримує, іншого джерела доходу, окрім пенсії немає і при цьому потребує систематичного лікування. Також, відповідач має на утриманні тимчасово безробітну дружину, яка також потребує лікування. Крім того, позивач має у власності земельну ділянку, яку вона здає в оренду та отримує відповідні грошові кошти. У зв`язку із наведеним, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 94 (а.с.7).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 11 березня 2021 року (а.с.8-9).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 листопада 2020 року, позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 26 листопада 2020 року безстроково (а.с.10).

Згідно довідки про доходи № 0832 8086 2857 1881, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому північному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію по інвалідності і виплати склали: за листопада 2020 року у розмірі 350 грн., з грудня 2020 року по лютий 2021 року у розмірі 2100 грн., з березня 2021 року по жовтень 2021 року у розмірі 2200 грн. щомісячно (а.с.14).

Також, позивач зверталась до закладу медичного лікування через наявне в неї захворювання, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого щодо виявленого злоякісного новоутворення (а.с.11-12).

Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11 березня 2021 року, відповідачу ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 лютого 2021 року безстроково, за професійний захворюванням, 55 % втрати професійної працездатності (а.с.37 зворотній бік, а.с.38).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом відповідач неодноразово звертався до медичних закладів та проходив лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.42-45, 63-64, 66-68, 84-88).

Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1,3 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Аналіз ст.ст.75,76 СК України дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний Висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про прожитковий мінімум, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2021 рік визначено на 2021 рік розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, інвалідність встановлено в період перебування її у шлюбі з відповідачем, однак позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений для осіб, що втратили працездатність, а отже позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст.75 СК України. При цьому, судом встановлено об`єктивну неможливість відповідача ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки відповідач також є інвалідом та не отримує інших доходів, окрім пенсійних виплат.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 75, 76 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 13.05.2022 року.

Суддя М.Д.Власенко