ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1047/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/135/22 Категорія: 302090000 Бесараб Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» про витребування земельної ділянки та розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно державного акту про право приватної власності на землю від 08.04.2002 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Лисянської селищної ради (с. Почапинці), площею 2,20 га. Договір оренди землі між нею та ТОВ «А.Ф.Злагода» було укладено 15.12.2011 року на 10 років та згідно п.37 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Нею було направлено листа до відповідача про відсутність наміру поновлювати або укладати новий договір оренди земельної ділянки з товариством. Проте, жодних дій для повернення земельної ділянки відповідачем не вчинено, відповіді на лист з боку відповідача не надходило. Представник орендаря повідомив її про те, що договір оренди землі не втрачає свою чинність, оскільки його було зареєстровано 08.07.2014 року, і відповідно відповідач вважає, що державна реєстрація автоматично продовжує строк дії договору. З чим вона не згідна, оскільки у самому договорі вказано, що він укладений на 10 років, тобто до 15.12.2021 року і вона розраховувала, що строк дії договору закінчиться саме у 2021 році. Вона не могла контролювати дії відповідача щодо реєстрації договору оренди, а сам відповідач лише через три роки зареєстрував договір, чим штучно відтермінував його дію та позбавив її того, на що вона розраховувала. Крім того, згідно п.11 договору визначено, що орендна плата вноситься з вересня по 01 грудня поточного року. Відповідач провів розрахунок порушуючи умови договору, і лише після отримання листа, в якому наголошено про порушені його права.

З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди землі укладений 15.12.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф.Злагода», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером: :03:001:0640, зареєстрований 08.07.2014 року, зобов`язати СТОВ «А.Ф.Злагода» повернути ОСОБА_1 , згідно акту приймання-передачі земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Лисянської ОТГ Звенигородського району Черкаської області, площею 2,20 га, з кадастровим номером: :03:001:0640 та стягнути на її користь судові витрати.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений 15 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф.Злагода», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0640, зареєстрованого 08.07.2014 року.

Зобов`язано СТОВ «А.Ф. Злагода» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Лисянської ОТГ Звенигородського району Черкаської області площею 2,20 га, кадастровий номер :03:001:0640.

Стягнуто з СТОВ «А.Ф. Злагода» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1984,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прийняття відповідачем спірної земельної ділянки у користування 15.12.2011 без державної реєстрації договору оренди після його укладення в 2011 році є істотним порушенням умов договору та земельного законодавства, оскільки позбавляє позивача значною мірою того, на що вона розраховувала при його укладенні. Реєстрація договору після 3 років з дня його підписання штучно відтерміновує дію договору оренди землі. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі, укладеного 15.12.2011 року та повернення позивачу спірної земельної ділянки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, СТОВ «А.Ф. Злагода» оскаржило його в апеляційному порядку та зазначило, що висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, а тому просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір оренди землі діє до 08.07.2024 року, оскільки його зареєстровано відповідачем 08.07.2014 року. При цьому, договором оренди землі від 15 грудня 2011 року на жодну сторону не покладено обов`язок проведення його державної реєстрації.

Зазначає, що враховуючи, що в період 2014 2021 років позивач не вважав, що його права порушені, оскільки протягом даного періоду у позивача не виникали будь-які претензії до товариства з приводу терміну дії оспорюваного правочину, беручи до уваги, що позивач був ознайомлений з положеннями договору з моменту його підписання, тобто з 15.12.2011 року, а також з 2014 року з відомостями про строк дії оспорюваного правочину, що містяться у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 08.07.2014 року і що договір діє до 08.07.2024 року. Позивач протягом вказаного періоду не звертався до товариства з будь-якими заявами про внесення змін до оспорюваного правочину в частині зменшення терміну оренди, таким чином пропущено строк позовної давності.

Зазначає, що із змісту позовної заяви неможливо зробити висновок в чому саме полягають порушення прав позивача, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що останній розраховував при укладенні оспорюваного договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що відповідач не виплатив орендну плату в строки встановлені п. 11 договору, а розрахунок провели лише після отримання її листа з вимогою про його здійснення та припинення договору оренди, що свідчить про порушення умов договору.

Звертає увагу, що строк позовної давності не застосовується до негаторних позовів.

Вказує, що прийняття відповідачем спірної земельної ділянки у користування 15.12.2011 року без державної реєстрації договору оренди після його укладення в 2011 році є істотним порушенням умов договору та земельного законодавства, оскільки позбавляє позивача значною мірою того, на що він розраховував при його укладенні. Реєстрація договору після 3 років з дня його підписання штучно відтерміновує дію договору оренди землі.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №028958 від 08.04.2002 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Почапинської сільської ради, площею 2.20 га.

15.12.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф.Злагода» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років.

Згідно з п.20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.

Відповідно до п.43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно з п.37 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Актом передачі та прийому земельної ділянки від 15.12.2011 року, ОСОБА_1 передала СТОВ «А.Ф.Злагода» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,20 га.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер витягу: 23992349) вбачається, що договір оренди землі зареєстрований у державному реєстрі речових прав 08.07.2014 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

На час підписання договору оренди (15 грудня 2011 року) частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині п`ятій статті 126 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надано визначення договору оренди землі, а саме договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України та вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.

Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Установлено, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 як орендодавець та СТОВ «А.Ф. Злагода»» як орендар підписали договір оренди земельної ділянки 15 грудня 2011 року.

При цьому сторони узгодили у пункті 8 договору строк його дії 10 років, у пункті 31 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

У пункті 43 договору оренди сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить, як і не містить прямого обов`язку орендаря здійснити таку реєстрацію та строків її проведення.

Укладаючи договір оренди, сторони, керуючись принципом свободи договору, мали право відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України передбачити інші умови щодо застосування умов договору до відносин між ними.

В даному ж випадку моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються, тому відсутні підстави вважати, що в день підписання договору розпочав перебіг обумовлений сторонами 10-річний строк оренди, закінчення якого позивач очікував у 2021 році.

Тому, колегія суддів доходить висновку, що строк договору закінчиться 08 липня 2024 року.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

У пункті «ї» частини першої статті 211 ЗК України передбачено, що порушенням земельного законодавства є, зокрема, ухилення від державної реєстрації земельних ділянок.

Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною другою статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким позовом у разі, якщо є об`єктивні обставини, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки, зокрема: чи мав орендодавець можливість контролювати дії орендаря з державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, оскільки передача земельної ділянки відбулася у день підписання договору оренди, а державна реєстрація лише через три роки, та чи мав орендодавець підстави розраховувати, що строк дії договору оренди закінчиться саме у 2021 році.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Частина 2 статті 651 ЦК України визначає дві підстави для зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін: 1) істотне порушення договору другою стороною; 2) інші випадки, встановлені договором або законом.

Ознаками істотного порушення договору відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України є те, що: 1) його наслідком має бути завдання шкоди другій стороні договору; 2) друга сторона договору має значною мірою позбавитися того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Визначаючи істотність порушення договору, суд має виходити з того, що як підставу для зміни або розірвання договору на вимогу однієї сторони закон передбачає не тільки факт порушення умов договору другою стороною, а й обов`язково наявність шкоди, завданої потерпілій стороні цим порушенням. Тому суд насамперед має з`ясувати, чи було завдано порушенням умов договору шкоди.

У даній справі позивачем не доведено, що є об`єктивні обставини, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки.

При цьому, відтермінування державної реєстрації договору оренди не є підставою для розірвання договору, оскільки у розумінні статті 651 ЦК України це не є тим порушенням, за яким позивач втратила те, на що вона розраховувала при укладенні договору, з огляду також і на те, що нею були отримані кошти за оренду землі за період, коли договір не був зареєстрований, а тому доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу про наявність підстав для розірвання договору з цих підстав є помилковими.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Установивши, що СТОВ «А.Ф. Злагода»» було допущено порушення умов договору оренди землі щодо своєчасної виплати орендної плати одноразово, а саме тільки за 2021 рік, що не свідчить про систематичність невиконання орендарем зазначеного обов`язку (два та більше випадки), колегія суддів доходить висновку про неможливість задоволення позову про розірвання договору оренди землі з таких підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині застосування строку позовної давності, то у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог по суті спору, підстав для застосування позовної давності не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та не дотримався норм матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача (частина 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача у сумі 2977, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф. Злагода» задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» судовий збір у розмірі 2977, 50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Судді: