Єдиний унікальний номер судової справи 469/16/20
Номер провадження 22-ц/812/433/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

05 вересня 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальський Є.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) рішення, яке ухвалено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 30 листопада 2021 року, під головуванням судді Казанлі Л.І., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до начальника Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі розпорядження №5654 від 15 жовтня 2003 року начальника Березанського районного відділу державної виконавчої служби Миколаївської області з пенсії ОСОБА_1 було стягнуто кошти на загальну суму 11 554 грн. 75 коп.

На думку позивача, вказані дії є зловживанням владою посадовою особою державної виконавчої служби, оскільки вказане розпорядження винесено без жодних правових підстав (судових рішень).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів державної виконавчої служби, проте до даного часу Міністерством юстиції України так і не встановлено куди саме потрапили кошти позивача.

Вказаними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в неймовірних стражданнях і нервових струсах, фінансових витратах на побутові питання і пересування, у тому числі, до міста Києва, з метою подання скарг в різноманітні державні органи, що значно вплинуло на стан здоров`я позивача, та отримання 1 групи інвалідності.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому 11 554 грн. 75 коп. - в рахунок незаконно вилучених коштів з його пенсії, а також 485 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб державної виконавчої служби.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до начальника Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено частково.

Стягнуто з Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 11 554 грн. 75 коп. в рахунок незаконно утриманих коштів з пенсії позивача за розпорядженням №5654 від 15 жовтня 2003 року начальника Березанського відділу державної виконавчої служби Миколаївської області, а також 100 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в дохід держави 1 154 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Березанський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення міськрайонного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи убачається, що рішенням місцевого Березанського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2003 року у цивільній справі №2-16/2003 задоволено позов прокурора Березанського району в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплаченої заробітної плати. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Коблівської сільської ради Березанського району 10 900 грн. 71 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 державне мито в доход держави в сумі 109 грн. 01 коп. Вказане рішення набрало чинності 11 липня 2003 року (том 2 а.с.49).

На підставі вищевказаного рішення 11 липня 2003 року видано виконавчий лист №2-16/2003 (строк пред`явлення до виконання до 12 липня 2006 року) (том 1 а.с.19).

Відповідно до листа Березанського районного суду Миколаївської області №01-08/4/2022 від 23 лютого 2022 року матеріали даної справи знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання (том 2 а.с.47).

З листа Державної виконавчої служби Миколаївської області від 23 грудня 2005 року убачається, що до відділу ДВС Березанського районного управління юстиції 16 липня 2003 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист №2-16/2003 та того ж дня державний виконавець виніс постану про відкриття виконавчого провадження.

15 жовтня 2003 року державним виконавцем направлено розпорядження до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 20% з пенсії боржника.

17 травня 2005 року ОСОБА_4 повідомив про закінчення строку виплати по листу ОСОБА_1

19 липня 2005 року державним виконавцем складено акт про відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу та коштів на розрахункових рахунках боржника, в зв`язку з чим 08 серпня 2005 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (том 1 а.с.184).

З письмових пояснень державної виконавчої служби слідує, що згідно акту про вилучення документів для знищення, що не підлягають зберіганню від 01 липня 2009 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу №2-16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Коблівської сільської ради 10 900 грн. 71 коп. незаконно виплаченої заробітної плати знищено.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій начальника державної виконавчої служби, з його пенсії незаконно та без будь-яких правових підстав були утримані кошти, внаслідок чого йому завданні збитки.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (як майнової, так і моральної) є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування, одночасно, майнової та моральної шкоди.

Тож згідно із принципом змагальності сторін (ст.2 ЦПК України) необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Згідно зі ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є завдана шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст.56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Частиною 2 ст. 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 ст.89 ЦК України).

Згідно зі ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Березанський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (як орган, який виконував судове рішення) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду).

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Питання ж про залучення вказаних осіб як відповідачів районним судом не вирішувалось та на обговорення не ставилось.

Оскільки вимоги про стягнення шкоди, заподіяної фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади повинні вирішуватись шляхом пред`явлення позову до відповідного відділу ДВС та Державної казначейської служби України, в тому числі в особі територіальних органів обласного значення, а позивач не пред`являв позову до цих осіб, натомість пред`явивши їх до начальника відділу ДВС, то вирішити спір за такого суб`єктного складу неможливо.

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та при вирішенні справи не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі.

За такого судове рішення не відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи та вимоги закону, то судове рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до начальника Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 06 вересня 2022 року