Номер провадження: 22-ц/813/6012/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київської Державної нотаріальної контори у м. Одеси Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 947/12160/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київської Державної нотаріальної контори у м. Одеси Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора.

25.11.2021 року представник третьої особи Шершньової Г.М. надала до суду клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі до вирішення справи № 947/37043/21 за позовом ОСОБА_7 до Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Юрія Вікторовича, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та запису про державну реєстрацію, посилаючись на те, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 947/37043/21.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року заяву представника третьої особи ОСОБА_5 про зупинення провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київської Державної нотаріальної контори у м. Одеси Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора задоволено.

Зупинено провадження у цивільній справі № 947/12160/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київської Державної нотаріальної контори у м. Одеси Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що рішення у цивільній справі № 947/37043/21 може мати для суду преюдиційне значення, тому до вирішення справи № 947/37043/21 неможливо розглянути цивільну справу № 947/12160/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Київської Державної нотаріальної контори у м. Одеси Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 17.01.2022 року ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає вказану ухвалу суду безпідставною, необґрунтованою, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права, при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, а отже такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції зупинивши провадження не проаналізував предмет та підстави справи, не дослідив сторони і не вказав обставини, на підставі яких дійшов висновку викладеному в оскаржуваній ухвалі.

Апелянт вважає, що розгляд справи № 452/2764/20 не перешкоджає з`ясуванню обставин в даній справі, та не є правовою підставою для зупинення провадження на підставі пункту 6 статті 251 ЦПК України. Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Апелянт звертає увагу на той факт, що в позовній заяві про скасування рішення державного реєстратора та запису про державну реєстрацію ОСОБА_7 зазначає, що є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а. в той час як позовні вимоги у даній справі стосуються нерухомого майна, що входить до складу спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 06.07.2022 року надає суду додаткові докази, а саме висновок експерта №23-02/2022 року складений 23.04.2022 року, з якого вбачається, що об`єкти нерухомого майна, на яке мав право власності ОСОБА_9 та об`єкт нерухомого майна, на яке мав право власності ОСОБА_6 це різні об`єкти нерухомого майна.

23.02.2022 року ОСОБА_7 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого він вважає доводи апеляційної скарги недоведеними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2022 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В абзаці четвертому пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" судам роз`яснено, що, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Крім того, судом першої інстанції не зазначено, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 947/37043/21, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою та яким чином рішення по справі № 947/37043/21 може вплинути на вирішення цієї справи.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розгляд справи неможливий до розгляду та вирішення справи № 947/37043/21 з таких підстав.

Зазначивши справу №947/37043/21, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, суд першої інстанції не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку, що ухвалення судового рішення у справі № 947/37043/21 та ймовірність його оскарження в апеляційному порядку виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а саме: визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора.

Розгляд справи № 947/37043/21 не перешкоджає з`ясуванню обставин у цій справі, не є правовою підставою для зупинення провадження на підставі пункту 6 статті 251 ЦПК України.

Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції" від 27 червня 2000 року).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року та передання справи до Київського районного суду м. Одеси області для продовження розгляду.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 року -скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін