РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/328/22

22 серпня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 18.06.2013 року площею 0,0812 га, кадастровий номер :02:004:0138, що розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Дідовець А.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 1267. Скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно №1340661 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку 0,0812 га, кадастровий номер :02:004:0138, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Дідовець А.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №3243472 від 18 червня 2013 року. Та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 984,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2003 року позивачка ОСОБА_4 являється власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_2 є власником сусіднього будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0812 га з кадастровим номером :02:004:0138, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку відповідач отримав у власність від свого батька ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.06.2013 року.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28.07.2011 р, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №045521, виданий на ім`я ОСОБА_5 , площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Зобов`язано ОСОБА_5 відновити межу, яка проходила між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в тій конфігурації, яка існувала станом на 20.08.1964 року. ОСОБА_5 18.06.2013 року уклав зі своїм сином - відповідачем ОСОБА_2 договір дарування за №1267, за яким останній набув право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0812 га з кадастровим номером :02:004:0138, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , і право власності за новим власником зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, позивачка позбавлена можливості завершити оформлення у приватну власність земельної ділянки площею 0,0438 га по АДРЕСА_3 , переданої їй згідно рішення Костопільської міської ради №254 від 29.12.2003 p., через відсутність відновлення конфігурації меж між її земельною ділянкою по АДРЕСА_3 та суміжної земельної ділянки відповідача по АДРЕСА_1 , по причині переоформлення права власності на спірну земельну ділянку на відповідача на підставі визнаного судом недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Представник позивача адвокат Євгеюк О.Є. в судовму засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечува проти задоволення позову.

Представник відповідача -адвокат Рудика С.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс 18).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2003 року позивач ОСОБА_4 являється власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_6 . Право власності позивачки на 1/2 частину у праві спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано КП «Рівненське ОБТІ» 19.11.2003 p., номер запису 67-4543 в книзі 39, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2046637 від 20.11.2003 р.

Відповідач ОСОБА_2 є власником сусіднього будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №293607039 від 04.01.2022 р. Крім того, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0812 га з кадастровим номером :02:004:0138, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку відповідач отримав у власність від свого батька ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Дідовець А.Г. за №1267.

Відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28.07.2011 року по справі №2-78/11 за позовом ОСОБА_4 до Костопільської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення міської ради, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №045521, виданий на ім`я ОСОБА_5 , площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію. Зобов`язано ОСОБА_5 відновити межу, яка проходила між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в тій конфігурації, яка існувала станом на 20.08.1964 року. Дане судове рішення набрало законної сили 08.08.2011 року.

В той час при наявності вказаного вище судового рішення, яким скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_5 18.06.2013 року уклав зі своїм сином - відповідачем ОСОБА_2 договір дарування за №1267, за яким останній набув право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0812 га з кадастровим номером :02:004:0138, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , і право власності за новим власником зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України (в редакції, чинній нас укладення спірного договору) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Так, статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Так, договір дарування направлений на безповоротне припинення права власності у дарувальника і виникнення права власності у обдаровуваної особи, при цьому, обдаровуваний набуває право на майно,якого раніше у нього не було. Дарувальник повинен бути власником майна, що відчужується. Договір дарування є одностороннім. З його укладенням у сторін, як правило, не виникають взаємні або односторонні обов`язки. Щодо прав, то їх набуває лише обдаровуваний у вигляді повноважень власника стосовно прийнятого майна. Договір дарування завжди є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Це характеризує дарування як договір, що не передбачає яких-небудь зустрічних дій майнового або немайнового характеру.

Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Нормами статті 719 ЦК України встановлено форму договору дарування, згідно яких, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню , договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно , договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації-з моменту державної реєстрації.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Окрім того, заперечення відповідача та представника відповідача, що позивачем не вказано яке право порушено позивача договором дарування, суд не приймає до у ваги, оскільки дарувальник має бути власником майна дарунку, тоді як ОСОБА_5 не був станом на дату укладання спірного договру дарування, власником земельної ділянки.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що договір дарування земельної ділянки від 18.06.2013 року, слід визнати не дійсним, оскільки відповідач ОСОБА_2 з порушенням правових норм оформив за собою право власності на спірну земельну ділянку, на яку дарувальник ОСОБА_5 втратив право власності з 08.08.2011 року.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 всупереч рішенню Костопільського районного суду Рівненської області від 28.07.2011 p., яким було скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії Я А №045521, і на виконання цього рішення було вчинено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація це не підстава набуття права власності на земельну ділянку, а засвідчення державою вже набутого права власності, яке виникло на підставі договору дарування земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Таким чином враховуючи вищенаведене, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем підлягає до задоволення.

Окрім того, судом встановлено,що про наявність оспорюваного договору дарування від 18.06.2013 р. позивачка дізналася після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.01.2022 року, коли стало відомо про наявність такого укладеного договору дарування, приватного нотаріуса Дідовець А.Г., який посвідчував договір дарування та реєстрував право власності, власника спірної земельної ділянки - відповідача ОСОБА_2 .. Під час оформлення спірного договору дарування позивачка ОСОБА_4 не була обізнана про виникнення права власності на земельну ділянку у відповідача, оскільки була переконана у тому, що право власності на спірну земельну ділянку скасоване і не може бути відчужене всупереч положенням цивільного законодавства.

А тому порушене право позивачки підлягає захисту, оскільки перебіг позовної давності для неї почалося від дня, коли вона довідалася про порушення свого права, зокрема з 04.01.2022 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1984,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 202, 203, 209, 229-233, 640, 707, 717, 718 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 18.06.2013 року площею 0,0812 га, кадастровий номер :02:004:0138, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 18.06.2013 року приватним нотаріусом Костопільського нотаріального округу Дідовець А.Г. і зареєстований за № 1267.

Скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у реєстрі прав власності на нерухоме майно № 1340661 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0812 га, кадастровий номер :02:004:0138, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , про що приватним нотаріусом Костопільського нотаріального округу Дідовець А.Г. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 3243472 від 18.06.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1984,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 24 серпня 2022 року.

СуддяП. В. Олійник