Справа № 136/2122/18
Провадження № 22-ц/801/1413/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуСправа № 136/2122/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Путіліна Є. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування запису щодо реєстрації договору

оренди земельної ділянки, її повернення,

за апеляційною скаргою генерального директора Товариства з обмеженою від-повідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» Новохацького Володимира Петровича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року, ухвалене за неявки учасників справи у приміщенні суду у м. Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т.,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пу-тіліна Є. В. звернулася у Липовецький районний суд Вінницької області з позо-вом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Концерн «Сі-мекс Агро» про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на наступні обставини. 05 серпня 2010 року за № 06 у Вінницькій філії ДП «Центр державного земельного кадастру» був зареєстрований укладений 21 травня 2010 року строком на 20 років між сторонами у справі договір № 226 оренди земельної ділянки площею 2,9668 га, кадастровий номер :02:000:1067, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Зазначений договір оренди земельної ділянки позивачка не підписувала, про його наявність їй стало відомо лише у 2018 році з відповіді на запит адвоката. Отримання орендо-давцем плати за використання земельної ділянки говорить лише про досягнення згоди між сторонами про тимчасове користування земельною ділянкою пози-вачки. Волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного, наразі, до-говору оренди не було, він нею не підписувався, що є підставою визнання цього правочину недійсним. Вона просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 21 травня 2010 року № 226, зареєстрований між сторонами у справі.

08 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Путілін Є. В. по-дав суду заяву про зміну предмета позову, просив скасувати запис про проведе-ну Вінницькою філією ДП «Центр державного земельного кадастру» 05 серпня 2010 року за № 06 реєстрацію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1067, площею 2,9668 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, роз-ташованої на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Він-ницької області; зобов`язати ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» повернути ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 статті 1 Статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» у новій редакції, затвердженого рішенням від 22 грудня 2020 року № 22/12/20-01, ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» рішенням учасника від 10 липня 2019 року № 10/07/19-01 перейменоване у ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», яке є правонаступни-ком усіх прав та обов`язків ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро».

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» задоволе-ний, скасований запис про проведену Вінницькою філією ДП «Центр держав-ного земельного кадастру» 05 серпня 2010 року за № 06 реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 2,9668 га, кадастровий номер :02:000:1067, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області; ТОВ «ТАС АГРО ЗА-ХІД» зобов`язане повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий но-мер :02:000:1067, площею 2,9668 га, розташовану на території Зозів-ківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1545,60 гривень, а також витрати з оплати проведеної судової екс-пертизи у сумі 4290,00 гривень.

Не погоджуючись з ухваленим 31 травня 2022 року рішенням суду першої інстанції, керівник відповідача ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» Новохацький В. П. оскаржує його в апеляційному порядку, просить поновити пропущений проце-суальний строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у пов-ному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення необгрунтованим, ухвале-ним з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. За твердженням ОСОБА_2 висновок проведеної у справі судово-технічної, почеркознавчої експертизи, повторної судової почеркознавчої експертизи є недопустимими, неналежними доказами у справі, суд не засто-сував у вирішенні цього спору строк позовної давності. Під час проведення по-черкознавчих досліджень експертами використана недостатня кількість порів-няльних зразків. У наведеній скаржником постанові від 21 січня 2021 року Вер-ховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 824/62/20 ( провадження № 61/12721ав20 ) зроблений висновок про правильний підхід апеляційного суду до вирішення подібного питання, оскільки у розпоря-дження експерта не були надані вільні, умовно-вільні та експериментальні зраз-ки досліджуваного підпису, через що експерт не могла встановити або виклю-чити належність підписів певній особі. У висновку судових експертів Вінниць-кого відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 листопада 2020 року № 7580/7581/20-21 зроблене посилання на вільні зразки з копій паспорта та заповіту, що є неприпустимим, на експертизу мали б нада-ватися виключно оригінали документів.

Далі в апеляційній скарзі йдеться про проведення почеркознавчої експер-тизи в іншій справі, що стосується іншої особи ОСОБА_3 .

Скаржник зробив власні висновки у скарзі щодо різниці за транскрипцією та способом виконання підписів ОСОБА_1 від інших наданих для прове-дення експертизи її підписів, наголошує на певних фізичних вадах позивачки та ненадання експертами жодних коментарів з того приводу, чи могли ці вади вплинути на висновок експертизи. Сам скаржник вважає, що висновки двох експертиз у справі одержані з порушенням встановленого законом порядку, викликають сумніви з приводу їх достовірності, тому вони повинні бути ви-ключені з числа доказів. Щодо строку позовної давності, то, починаючи з 2010 року ОСОБА_1 отримувала орендну плату у натуральній та грошовій фор-мах, однак не цікавилася, на підставі чого їй виплачувалася орендна плата, не вимагала повернення земельної ділянки і лише у 2018 році звернулася у суд. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 ( провадження № 14-144ц18 ), представник відповідача вважає невірним застосування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ). ОСОБА_1 не надала суду відомостей, доказів про те, що вона не могла дізнатися про порушення своїх прав, а суд першої інстанції відмовив у застосуванні у цьому спорі строків позовної давності з формальних підстав.

Ухвалою апеляційного суду від 26 липня 2022 року клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, задоволене, генеральному директору ТОВ «ТАС АГ-РО ЗАХІД» Новохацькому В. П. поновлений процесуальний строк на апеля-ційне оскарження рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Путілін Є. В. скорис-талися визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухва-лою апеляційного суду від 26 липня 2022 року правом і 28 липня 2022 року по-дали суду відзив на апеляційну скаргу, де зазначили, що вважають скаргу без-підставною, необгрунтованою. При виконанні двох експертиз у справі екс-пертами використовувалися вільні, умовно-вільні зразки досліджуваного під-пису на семи аркушах, експериментальні зразки - на тридцяти шести аркушах. Висновки обох експертиз мають чіткий характер, фахівцями надані вичерпні відповіді на поставлені судом питання. Експертизи проведені у державних спе-ціалізованих установах, досліджувалися оригінали додаткових угод з наданням тридцяти шести експериментальних зразків підпису. Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 824/62/20, то у вказаній справі дослідження проводилося не державною установою по копії об`єкта почеркознавчого дослідження. Судом першої інстанції ураховані більш нові правові позиції суду касаційної інстанції, ніж ті, на які посилається скаржник, висновки суду відповідають нормам матеріаль-ного права. Сторона позивачки просить залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

У дане судове засідання апеляційного суду представник відповідача ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не з`явився з невідомих причин, будь-яких заяв від нього суду не надходило. Беручи до уваги своєчасне повідомлення зазначеного учасника справи про місце, день та час її розгляду у порядку апеляційного провадження, про що свідчать докази у матеріалах справи, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, ураховуючи думку представника позивачки, який вважає можливим розглянути справу у відсут-ності представника відповідача, ухвалила розглянути дану справу без участі представника ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Путіліна Є. В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши закон-ність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та ви-мог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар-га генерального директора ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» Новохацького В. П. за-доволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на під-ставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазна-ченим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 2,9668 га, з ка-дастровим номером :02:000:1067 та цільовим призначенням для ве-дення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на тери-торії Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. У 2018 році позивачці стало відомо про державну реєстрацію права оренди її земельної ділянки згідно із записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішенням від 19 грудня 2017 року № 38808966 за орендарем ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є відповідач. Таким чином, від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» був укладений договір оренди землі від 21 травня 2010 року № 226. Однак, позивачка стверджує, що спірний договір не підписувала, його умови не відповідають її вільному волевиявленню, тому вона вважає їх недійсними, внаслідок чого зе-мельна ділянка повинна бути їй повернута зі скасуванням запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції, керуючись нормами Закону України «Про оренду землі», статей 20 - 205, 207, 317, 391, 627, 638, 792 ЦК України, визнав необгрунтованими доводи відповідача стосовно необхідності застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки, з урахування поданої заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просила повернути належну їй земельну ді-лянку. Маючи на увазі заявлення негаторного позову, правовий висновок Ве-ликої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц, слід визнати такий підхід суду до ситуації як закон-ним, так і справедливим.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги висновки експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26 червня 2019 року № 2680/2681/19-21, експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 січня 2022 року № 6039/6040/21-32 за ре-зультатами повторної судової почеркознавчої експертизи, проведеної за клопо-танням саме відповідача, обгрунтовано та об`єктивно критично оцінив мотиви відповідача щодо оригінального підпису позивачки в оспорюваному, наразі, правочині. Двічі експертним шляхом підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_4 у договорі оренди землі від 21 травня 2010 року за № 226, укла-деному від її імені з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», виконаний не самою ОСОБА_5 , а іншою особою. Суд визнав необґрунтованим клопотання пред-ставника відповідача щодо визнання обох експертних висновків недопустими-ми доказами, оскільки зазначені висновки зроблені відповідно до положень Інс-трукції про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослі-джень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 ( зі змінами та доповненнями ), Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних дослі-джень, доданих до Інструкції. Суд узяв до уваги, що достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку, підпису особи визнача-ються експертами у кожній конкретній експертній ситуації. Суд дійшов пере-конання про достовірність, належність, допустимість експертних висновків як доказів у даній справі, підкресливши відсутність дефектів цих висновків, а саме їх необґрунтованості, неповноти або неясності. Експертами надана вичерпна відповідь на поставлене судом запитання, суду експертні висновки виявилися зрозумілими такими, які є чіткими, конкретними і не підлягають додатковому роз`ясненню виконавцями.

Суд зауважив про неприйнятність доводів представника відповідача з приводу того, що з моменту укладення спірних договорів оренди товариством належним чином виконуються власні зобов`язання орендаря, а позивачка про-тягом усього часу отримувала орендну плату, що є свідченням прийняття нею від відповідача виконання умов оспорюваного договору. Прийняття ОСОБА_1 коштів від відповідача не свідчить про укладення правочину щодо оренди земельної ділянки, його дійсність та відповідність вимогам статті 203 ЦК України.

Суд задоволив позовні вимоги як такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Заперечити викладені висновки суду першої інстанції неможливо, вони є правильними, відповідають вимогам закону та принципу справедливості.

Окремо убачається доцільним зазначити, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця, власника земельної ділянки. Такий висновок міститься у постанові Великої Па-лати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц. Влас-ник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки та/або додаткової угоди у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стосов-но скасування запису про проведену 05 серпня 2010 року Вінницькою філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» реєстрацію за № 06 договору оренди земельної ділянки площею 2,9668 га, кадастровий номер :02:000:1067, з цільовим призначенням для ве-дення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на тери-торії Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. До такого висновку апеляційний суд дійшов ураховуючи наступне.

До 16 січня 2020 року була чинною редакція статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав». Однак Законом України «Про внесення змін до деяких зако-нодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону».

Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку із чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Більше того, структурна побудова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає випадки, коли запис ( наприклад, про іпотеку ) залишається, але при необхідності провести певні зміни ( наприклад, зміну іпотекодержателя ) здійснюється реєстраційна дія на підставі рішення державного реєстратора ( без внесення нового чи зміни номера запису ). Саме такий вектор правової визначе-ності прослідковується у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного ци-вільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19 та Касаційного господарського суду у поста-нові від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, де суди зазначили, що по-чинаючи з 16 січня 2020 року скасування запису про проведену державну реєс-трацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасуван-ня державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у вказаному Законі. Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19 зазначив наступне: «З 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови законодавець уже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак, апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу захисту, який у практичному аспекті не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефектив-ний захист її прав».

Задля усунення хибного способу захисту інтересів позивачки у цій справі, на виконання та з метою дотримання принципу jura novit curia («суд знає зако-ни»), свого обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юри-дичних норм, апеляційному суду належить змінити у певній частині оскар-жуване рішення суду першої інстанції, ураховуючи, що у такому випадку мати-ме місце ефективне виконання рішення суду.

У контексті викладеного належить пам`ятати вимоги частини третьої статті 3 ЦПК України, якою визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих проце-суальних дій, розгляду і вирішення справи.

Мотиви апеляційної скарги стосуються недоведеності позовних вимог через висновки експертиз, які, на думку представника відповідача, не можна брати до уваги у зв`язку з їх неналежністю, порушенням порядку зібрання та дослідження матеріалів, представлених експертам.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, тим паче, що висновки двох судових почеркознавчих експертиз, зокрема, однієї з них, пов-торної, проведеної за клопотанням представника відповідача, доводять обгрун-тованість та законність позовних вимог ОСОБА_1 . Підстав для неприй-няття висновків експертиз до уваги немає, про що зазначається у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій що-до фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням пра-восуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргу-мент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і дово-дів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є: не-повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інс-танції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки зміна рішення суду першої інстанції має місце не за ініціативи відповідача, перерозподілу судових витрат у цій справі не потребується.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389 -391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» Новохацького Володимира Петровича задоволити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасуван-ня запису з державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, її повер-нення змінити, зазначивши про скасування рішення державного реєстратора з реєстрації договору оренди земельної ділянки.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з апеляційним провадженням у справі залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський