ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м. Чернівці Справа № 715/1738/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Григорчака Ю.П., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме 3% річних від простроченої суми у розмірі 2580,63 дол.США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2022 року становить 75 483,43 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що між сторонами 20.08.2008 року було укладено кредитний договір №CVІ0А800000218, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 26 083,38 дол.США на термін до 19.08.2013 року.

В подальшому, через невиконання умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року вимоги банку задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 14 866,95 дол.США звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль, однак винесення вказаного рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

У зв`язку з наведеним у період з 24.11.2014 року по 18.05.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2 580,63 дол.США, яку банк просив стягнути.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Із вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося та оскаржило його Провадження №22-ц/822/759/22

в апеляційному порядку, вважає останнє незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на обставини, викладені в позовній заяві, та вказує, що оскільки з відповідача було звернуто стягнення за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року, а відповідачем заборгованість в належному розмірі не повернуто, зазначена вимога банку підлягає задоволенню.

Наголошує на тому, що непогодження суду із розрахунком банку не є підставою для відмови в задоволенні вимог, а тому повинен був здійснити власний перерахунок і визначити суму заборгованості 3% річних.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі 11509,42 дол.США, на яку нараховуються 3% річних, не надано відомостей щодо звернення стягнення на автомобіль та направлення коштів від реалізації такого на погашення заборгованості, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитись у законності та обґрунтованості вимог позивача.

Вказане рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №CVІ0А800000218, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 345,38 дол.США на термін до 19.08.2013 року. Між сторонами було погоджено предмет застави - автомобіль BMW 740, 2001 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , оцінка якого склала 142 605,79 грн (а.с.20-22).

16.11.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору та обумовлено графік погашення кредиту, змінено дату погашення 28.11.2017 року (а.с.25-26).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору №CVI0A800000218 від 20 серпня 2008 року у розмірі 14 866,95 дол.США звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «BMW», модель 740, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , - шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаний автомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.7-8).

Згідно заяви №117689031 від 05.05.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до начальника Центру №7341 для зняття автомобіля BMW 740, 2001 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 з обліку для реалізації (а.с.48-зворот).

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), як у цій справі, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено вимогу про стягнення в порядку ст.625 ЦК України 3% річних внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з погашення кредитного боргу в розмірі 11509,42 дол. США за період з 24.11.2014 року по 18.05.2022 року.

Одночасно рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року у спорі між цими ж сторонами про стягнення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором в рахунок погашення заборгованості у розмірі 14 866,95 дол.США було звернуто стягнення на автомобіль відповідачки.

Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції у справі, позивач нараховує 3 % річних на суму заборгованості в розмірі 11509,42 дол.США, при тому що звернення стягнення відбулося за більшу суму заборгованості.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в порядку звернення боргу на предмет застави автомобіль BMW 740, 2001 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 було вилучено у відповідача та знято з обліку, однак відомостей про проведення оцінки та реалізацію автомобіля банком не надано. Отже, встановити точний розмір боргу позичальника не є можливим, так як вся чи частина такої заборгованості могла бути покрита за рахунок реалізації предмету застави, так як сутність застави (іпотеки) полягає не лише в тому, щоб забезпечити основне зобов`язання в повному обсязі, а і в тому, що правом застави (іпотеки) є право на чужу річ, яке належить кредитору в забезпеченні його права вимоги за зобов`язанням і виявляється в можливості переважного (порівняно з іншими кредиторами) задоволення із цінності цієї речі.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання чи не виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття банком заходів для реалізації заставного майна протягом семи років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором, що свідчить про намір банку в подальшому нараховувати відсотки, оскільки така позиція вигідна для нього.

За змістом ст.11 ЦК України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави, який забезпечує отриманий боржником кредит та який вибув з володіння, користування та розпорядження боржника внаслідок дій Банку.

Крім того в постанові від 11.12.2019 року ВС у справі №219/4755/15-ц вказав, що «…здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення…».

Також слід відхилити апеляційні посилання на те, що суд повинен був здійснити власний перерахунок заборгованості, так як не погодився з наданим банком, оскільки у суду відсутня така можливість через ненадання банком відомостей щодо наявного боргу у боржника, ним не зазначалося та не подавалося доказів вартості предмета застави на момент вилучення, зняття з обліку чи можливої реалізації. Суд зберігаючи неупередженість з дотриманням принципу диспозитивності цивільного процесу позбавлений можливості самостійно збирати докази у справі в такий категорії справ.

У аспекті викладеного, посилання скаржника у поданій апеляційній скарзі на те, що попереднім рішенням суду встановлено факт наявності заборгованості у відповідача та відсутність її погашення не свідчить про неправильне вирішення спору у справі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.