Номер провадження: 22-ц/813/4996/22
Справа № 2-104/11
Головуючий у першій інстанції Алексєєва О.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про визнання договору оренди земельної ділянки незаконним, третя особа Катерино-Платонівська сільська рада Ширяївського району Одеської області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про визнання договору оренди земельної ділянки незаконним, третя особа Катерино-Платонівська сільська рада Ширяївського району Одеської області.

Вказаний позов, з урахуванням уточнень від 15.03.2010 р., мотивовано тим, що рішенням Ширяївського районного суду Одеської області по справі №2-247/08 від 01.07.2008 року позивача зобов`язано повернути ОСОБА_2 земельну ділянку та державний акт на землю. За вказаним рішенням було відкрито виконавче провадження та зобов`язано ОСОБА_1 виконати рішення суду у добровільному порядку. Постановою від 25.03.2009 р. виконавче провадження зупинено. У лютому 2009 р позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення насіння соняшника вагою 17 тон і відшкодування моральної шкоди. В процесі розгляду вказаної справи позивачу стало відомо про існування оспорюваного договору. Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки від 13.03.2009 року, є незаконним, оскільки був укладений на підставі копії державного акту на право приватної власності на землю.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

13.09.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, посилаючись на військовий стан в країні та на те, що справа потребує її особистої присутності. Розгляд справи, як зазначала ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції є неможливим через відсутність технічного забезпечення.

Разом з тим, подавши таке клопотання в канцелярію суду, ОСОБА_1 з`явилася до зали судового засідання, в якому на запитання колегії суддів не заперечувала проти розгляду справи по суті за її участю.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, із заявами про відкладення розгляду справи чи про слухання справи в режимі відеоконференції не зверталися.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи за тією явкою, яка відбулася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, а позивачем не доведено належними доказами факт порушення її прав укладеним 10.03.2009 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Злагода» договором оренди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,87 га на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області на підставі державного акту серії Р1 №466317 від 23.12.2002 р.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 01.07.2008 року зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку розміром 7,87 га, яка розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області та належить їй на підставі державного акту серії Р1 №466317 виданий 23 грудня 2002 року. Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №466317 виданий 23 грудня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 , вилучити з незаконного володіння ОСОБА_1 та повернути власникові ОСОБА_2 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про повернення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , що мешкає в с.Маркевичеве Ширяївського району Одеської області на користь ОСОБА_1 , мешканки с.Маркевичеве Ширяївського району Одеської області, борг в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.09.2008 року вказане рішення залишено без змін.

10.03.2009 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та СТОВ "Злагода" (орендар) укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,87 га №31 в масиві №35 сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області. Вказаний договір укладено на 10 років. Договір зареєстровано у Ширяївському районному відділі Одеської регіональної філії Державного Підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах 18.08.2009 р. за №040953.

Згідно листа №115 від 13.07.2009 р., договір оренди зареєстрований у Катерино-Платонівській сільській раді Ширяївського району Одеської області за №2 від 13.03.2009 р.

20.06.2017 р. між ОСОБА_2 та СТОВ "Злагода" укладено додаткову угоду №60 до договору оренди земельної ділянки від 10.03.2009 р., згідно якого доповнено п. 2 договору пунктом 2.1 із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки :01:003:0207; доповнено п. 8 договору п. 8.1 "договір оренди земельної ділянки №б/н від 10.03.2009 р. продовжено на термін 15 років з 18.08.2019 р. по 19.08.2034 р.".

Згідно Витягу з ДРРП від 07.07.2017 р., право оренди за спірним договором та додатковою угодою до нього зареєстровано 29.05.2017 р.

Згідно платіжного доручення №24 від 11.04.2014 року, на виконання рішення суду від 01.07.2008 року, СТОВ "Злагода" перераховано на користь ВДВС Ширяївського РУ юстиції 5000 грн., призначення платежу: борг ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №2-247 від 27.10.2009 р.

Підставою визнання незаконним договору оренди земельної ділянки, на думку позивача, є та обставина, що він укладений на підставі копії державного акту на право приватної власності на землю, оскільки оригінал державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянці ОСОБА_2 знаходиться у неї.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано належних доказів факту порушення її прав оспорюваним договором оренди, стороною якого вона не являється.

Вказана земельна ділянка на підставі державного акту від 23.12.2002 року належить ОСОБА_2 і вона, як власник, самостійно вирішує, як їй розпоряджатися своїм паєм самостійно господарювати на землі чи передавати її в оренду, і кому передавати.

ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору оренди та не є стороною самого договору.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 01.07.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.09.2008 року, зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку та правовстановлюючі документи на землю - державний акт серії Р1 №466317 від 23.12.2002 року виданий на ім`я ОСОБА_2 , а останню зобов`язано повернути ОСОБА_1 борг в сумі 5000 гривень.

Вказаним рішенням суд надав оцінку правовідносинам які склалися у сторін в межах цієї справи та вказав, що укладена між сторонами грошова розписка не може вважатися договором купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки купівля продаж земель сільськогосподарського призначення заборонено законом, тому даний правочин відповідно до вимог ст.215 ч.2 ЦК України вважається недійсним і за правилами ст.216 ЦК України сторони зобов`язані повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину.

Відповідно матеріалів справи, ОСОБА_2 виконала вказане рішення та повернула ОСОБА_1 борг в сумі 5000 гривень.

Враховуючи, що захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів порушення її прав оспорюваним договором.

Укладення ОСОБА_2 з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Злагода» договору оренди земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2 , не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 .

Наявність у провадженні районного суду інших справ, зокрема за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного договору оренди; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди не доводить факту порушених оспорюваним договором оренди прав позивача та не впливає на розгляд цієї справи.

Законодавцем визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, законодавцем визначено, що за загальним правилом захисту підлягає порушене, не визнане, оспорюване право чи інтерес.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Встановивши, що оспорюваним договором права позивача не порушуються, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що між сторонами при укладенні договору оренди не були визначені всі істотні умови договору, в ньому містяться виправлення, додаткова угода до договору оренди та його перереєстрація не передбачена законодавством, довідка яка видана Катерино-Платонівською сільською радою від 22.07.2011 року № 468 заперечує факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки в 2009 році, а витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації додаткової угоди строком на 15 років встановлює обставини, що договір оренди земельної ділянки від 13.03.2009 року було зареєстровано лише в 2017 році не доводять факту порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Доводи апеляційної скарги, що після отримання від ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю, вона набула статусу власника земельної ділянки, і за таких обставин договір оренди та додаткова угода до нього утратили чинність, оскільки змінилася сторона орендодавця є безпідставними, оскільки по-перше відповідно державного акту, який знаходить у ОСОБА_1 власником спірної земельної ділянки є саме ОСОБА_2 ; а по-друге рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 01.07.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.09.2008 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 зобов`язано повернути ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на землю - державний акт серії Р1 №466317 від 23.12.2002 року.

Статус власника встановлюється договором, свідоцтвом, державним актом на землю, рішенням, тощо. В даному випадку статус власника спірної земельної ділянки має ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, тому саме по собі знаходження державного акту у позивача не доводить, що власником земельної ділянки є позивачка.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться лише до незгоди апелянта із висновками суду без доведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунт овувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 16.09.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін