Справа № 472/166/21 Головуючий у 1-й інстанції Орленко Л. О.
Провадження № 22ц/812/680/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 серпня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Лівшенком О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , від імені якої діє

адвокатка Родіонова Вікторія Євгенівна,

на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 7 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Орленко Л. О. у смт Веселинове Миколаївської області зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 537800 грн заборгованості за позикою, 10 277 грн 14 коп. - 3% річних та 22 910 грн 28 коп. збитків від інфляції за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання, а всього на суму 570 987 грн 42 коп. боргу за договором позики.

1 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у межах суми боргу 570 987 грн 42 коп..

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 7 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності у власності відповідачів будь-якого майна та його вартості.

В апеляційній скарзі позивачка, від імені якої діє адвокатка Родіонова В. Є. просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На думку адвокатки, суд при відмові у задоволені заяви не виконав покладений на нього обов`язок з перевірки наявності майна у відповідачів за відкритими реєстрами, а у самої позивачки немає можливості це з`ясувати та надати інформацію про його перелік та вартість, внаслідок чого вона не може її надати до суду для прийнятті заходів забезпечення позову. Ціна позову та його предмет дозволяє застосувати такі заходи забезпечення.

Відзиву на подану апеляційну скаргу відповідачами не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав її необґрунтованою у зв`язку із ненаданням позивачкою переліку та вартості майна, на яке вона просить накласти арешт в якості забезпечення позову.

З такими висновком суду повністю погодитися не можна.

Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачки (заявниці). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявниці щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачки до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивачки, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь заборгованість за договором позики, посилаючись на те, що відповідачі не виконують взяті на себе обов`язки, в тому числі за рахунок заставного автомобіля.

На підтвердження невиконання обов`язків відповідачами надала документи на підтвердження зобов`язань, зокрема договір застави автомобіля із зазначенням його заставної вартості.

Інших документів, витягів тощо, на підтвердження належного відповідачам майна чи його вартості не подавала, не зважаючи на доступність реєстрів щодо рухомого та нерухомого майна на момент подачі заяви (1 лютого 2022 року) та надання правової допомоги за укладеним з адвокаткою договором.

Так, за положеннями статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 34? Закону України «Про дорожній рух», Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, адвокатів, нотаріусів до Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, їх власників та належних користувачів, затвердженого постановою КМ України від 25 березня 2016 року №260, інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, та інформація про зареєстровані транспортні засоби та їх власників, що міститься у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, є відкритою, загальнодоступною та платною. Таку інформацію можуть отримати як користувачі і власники, так і адвокати у зв`язку з наданням правової допомоги, у тому числі і представниця позивачки, яка є адвокаткою, за бажанням довірительки.

В той же час, у разі не подання таких відомостей позивачкою при зверненні із заявою про забезпечення її позову, остання може їх надати у подальшому, повторно звернувшись з клопотанням, або використати надані їй процесуальні права у відповідності до порядку, визначеному главою 5 ЦПК України.

Такі ж дані доступні у Державному реєстрі нерухомого майна.

Таким чином позивачка, вимагаючи накласти арешт на майно без ідентифікуючих його ознак, окрім заставного автомобіля, не надала не лише переліку майна щодо якого просила застосувати арешт, а також, зокрема, не звернулася із таким проханням до суду у відповідності до вказаного вище порядку.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно, грошові кошти або валютні цінності може бути забезпечено тільки за наявності ідентифікуючих ознак цього майна, його місця знаходження та таке інше.

Оскільки за матеріалами справи наявні дані про належність відповідачці ОСОБА_3 лише заставного автомобіля та його вартості, яка не перевищую суму боргу за договором позики, яка пред`явлена позивачкою для стягнення, колегія суддів вважає за можливим задовольнити заяву ОСОБА_1 частково, лише в частині накладення арешту на предмет застави.

Відсутність автомобіля за місцем реєстрації не свідчить про його знищення, а тому на належне зареєстроване за відповідачкою майно може бути накладено арешт.

В іншій частині заява про забезпечення позову не може бути задоволена на час перегляду ухвали за відсутністю переліку такого майна. Обов`язок щодо надання доказів на його підтвердження покладено на сторону, яка подає заяву про забезпечення позову у відповідності до статей 12-13 ЦПК України, та не є обов`язком суду по їх збиранню. Інших клопотань перед судом щодо сприяння у зборі таких доказів заявницею не подавалося.

За такого, у відповідності до статті 376 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової, якою слід задовольнити заяву про забезпечення позову частково та накласти арешт на легковий- загальний універсал В марки BMW, моделі X5, 2002 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів звертає увагу, на можливість повторного звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову у адекватний та співмірний позовним вимогам спосіб, за наявності обґрунтованого підтвердження обставин щодо підстав такого забезпечення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатка Родіонова В. Є., задовольнити частково.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 7 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль - загальний універсал В марки BMW, моделі X5, 2002 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 до вирішення спору по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова