Провадження № 2/752/3634/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білошапка Оксана Василівна, до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна та просить визнати за нею право власності на спадщину, що відкрилася після її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а також визнати право власності на 1/3 частини цієї квартири за нею.

В обгрунтування позову зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів від 25.07.1995 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності», право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3 . Після померлого єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, є позивач. Позивач, прийнявши спадщину, отримала всі права, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, в тому числі на 1/3 частини квартири. Однак через втрату спадкодавцем документу, що посвідчує право власності на 1/3 квартири, що належному йому, та на 1/3 частини квартири, що належить позивачу, позивач не може оформити своє право власності. Позивач звертався до відповідача для оформлення дубліката свідоцтва про право власності. Однак відповідач відмовив у видачі дубліката, з огляду на те, що пакет документів, поданий для оформлення дублікату, не містив підписів всіх повнолітніх співвласників житла, які брали участь у приватизації (відсутній підпис ОСОБА_4 ). З огляду на вказані обставини, позивач з метою відновлення своїх порушених прав звернувся до суду.

Відповідач 1 подав клопотання, в якому зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме він порушив права чи законні інтереси позивача, та з огляду на це просив залучити до участі у справі в якості співвідповідача Київську міську раду.

Ухвалою суду від 12.09.2022р. клопотання Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про залучення співвідповідача залишено без задоволення.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою суду від 12.09.2022р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вбачається, що у вказаному реєстрі зареєстровано спадкову справу, заведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М., номер у реєстрі 66402897, спадкодавець ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформації, яка надана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Т.М. (вих. №41/02-14/08-2020 від 07.09.2021р.), вбачається, що єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружина ОСОБА_1 (заява про прийняття спадщини №23 від 14.09.2020р., спадкова справа №08-2020).

До маси спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, зокрема, згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за даними реєстрових книг Бюро кв. АДРЕСА_3 , на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 25.07.1995 (розпорядження №10503) та зареєстрованого в Бюро 18.08.1995 за реєстровим №3055.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті померлого чоловіка, що прийняв спадщину. Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину не може через втрату правоустановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів від 25.07.1995 року.

Як свідчать матеріали справи, про втрату вказаного свідоцтва було зроблено оголошення в газеті (газета «Експрес об`ява», №40 (5349), 16-22 жовтня 2020р.).

Листом від 29.09.2020р. №100-13532 «Про виготовлення дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 державна адміністрація роз`яснила, що виготовлення дублікату свідоцтва про право власності на житло здійснюється згідно затверджених розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.05.2016р. №309 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надаються управлінням житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації» інформаційних та технологічних карток. Для оформлення дублікату свідоцтва необхідно надати пакет документів.

Листом від 02.12.2020р. №085/26-485 за результатами розгляду документів позивача щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що не має змоги прийняти рішення стосовно скасування оригіналу свідоцтва про право власності та виготовлення дублікату свідоцтва, так як встановлено, що заява на виготовлення дублікату свідоцтва про право власності не підписами всіма повнолітніи співвласниками житла, які брали участь у приватизації (відсутній підпис гр. ОСОБА_4 ).

У відповідності до п. п. 4.16, 4.19 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справі про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 316 цього Кодексу зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, спадкуванню підлягає майно, яке належало спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Отже, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину, є спадкоємцем майна померлого за законом, остання не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, з причин його втрати, що є перешкодою для набуття права нею власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно в нотаріуса, тому за нею, як єдиним спадкоємцем, слід визнати право власності в порядку спадкування за законом.

Крім того, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/3 частини квартири, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 25.07.1995 (розпорядження №10503) та зареєстрованого в Бюро 18.08.1995 за реєстровим №3055, яке втрачене.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам.

Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі №6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Таким чином, у даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на частину квартири, яка була набута нею на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання в позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин.

Як встановлено, дублікат свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів від 25.07.1995р. позивач не може отримати, з огляду на відсутність підпису у відповідних документах відповідача 2 (заяві на виготовлення дублікату свідоцтві) та неможливість його отримати.

Отже, отримати дублікат правовстановлюючого документа позивач не має можливості.

За таких обставин, оскільки виготовити дублікат правовстановлюючого документу на зазначену квартиру не вбачається можливим, у той час як права позивача, як власника частини квартири, порушуються, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білошапка Оксана Василівна, до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадщину, що відкрилася після її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 460,00 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят грн. 00 коп.) судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація (03039, м. Київ, Голосіївський проспект, 42, ).

Відповідач 2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 19.09.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська