Провадження №2/523/518/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/13446/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/12343/16-ц було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/12342/16-ц ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що вказаної суми аліментів не вистачає на утримання малолітнього сина та забезпечення його нормального розвитку. Окрім того, між сторонами періодично виникають спори з приводу місця проживання дитини, що і послугувало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити позовну заяву та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , а також змінити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 , встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1200 грн. на стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина у розмірі 3000 грн.

Суд констатує, що представником відповідача ОСОБА_5 було надано суду письмові пояснення, у яких представник відповідача зазначила про те, що ОСОБА_2 сумлінно виконує рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року про стягнення з нього аліментів, однак, на теперішній час відповідач не працює та перебуває на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості з 07.02.2022 року. У зв`язку з цим представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів. Однак, представник відповідача не заперечила проти задоволення позовної вимоги про залишення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з матір`ю.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 09.09.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.08.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Тормоса Т. особи в судове засідання не з`явилася. Однак, надіслала до суду листа, в якому просить провести розгляд даної справи за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/12343/16-ц було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення (а.с. 19 - 20).

Від даного шлюбу народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 28.07.2015 року, а.с. 12).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/12342/16-ц ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується наявною в матеріалах справи копіє вказаного рішення, а.с. 17 - 18).

З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження позивача та заперечення представника відповідача, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поживає разом з матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Витягу з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання та Довідкою про реєстрації місця проживання особи.

Даний факт стороною відповідача не заперечувався та спростовано не було.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина 5 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, з доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/80вх від 07.04.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_7 .

Також, у вказаному висновку зазначено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_7 за адесою: АДРЕСА_1 . У будинку за вказаною адресою також проживають батьки ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 . Відповідно до акту обстеження від 01.02.2022 року, складеного службою у справах дітей Одеської міської ради, умови проживання родини задовільні, в будинку створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується з позитивного боку, у побуті завжди ввічлива та тактовна. Доброзичлива мати, приділяє багато часу вихованню дитини. Батько дитини ОСОБА_2 ніколи не мешкав з дитиною, але мати ніколи не перешкоджала його зустрічам із сином.

01.02.2022 року при проведенні бесіди спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради з малолітнім ОСОБА_3 з`ясовано, що хлопчик з любов`ю розповідає про свою сім`ю, повідомив, що часто прожить час батьком. Як з`ясувалося, батьком ОСОБА_11 називає дідуся та вітчима.

За зверненням ОСОБА_7 , психологом ГО «Асоціація практикуючих психологів Одеської області» досліджений психологічний стан малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19.07.2021 року за результатами дослідження надана відповідна інформація, згідно якої загальний розвиток дитини відповідає віку, у поведінці спостерігається характерна підвищена збудливість при нагадуванні про біологічного батька, комплекс психоемоційних реакцій дитини відповідає стресовій реакції. Також за висновками даного дослідження ОСОБА_7 рекомендовано перебування дитини поруч з матір`ю для забезпечення її життєвих потреб, навчання, безпеки та подальшого успішного розвитку, відвідування занять малолітнього сина з психологом щодо зниження рівня тривоги дитини та стабілізації її психоемоційного стану. Також, рекомендовано обмеження відвідування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком до завершення психологічної реабілітації.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Суворовської РА Одеської міської ради 09.09.2021 року, було розглянуто питання щодо визначення способів участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина. Враховуючи позиції членів комісії, уважно вивчивши наявні документи та заслухавши ОСОБА_7 , було вирішено відмовити ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення психологічної реабілітації.

Батько дитини ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Службою у справах дітей Одеської міської ради буо направлено лист від 20.01.2022 року № 08/842 ОСОБА_2 щодо розгляду питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , з метою з`ясування його думки. Лист ОСОБА_2 отримав особисто 02.02.2022 року, однак, жодних документів до Служби у справах дітей Одеської міської ради не надав.

Суд констатує, що обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: характеристикою ОСОБА_1 (а.с. 14 - 15), дослідженням ГО «Асоціація практикуючих психологів Одеської області» № 7 від 19.07.2021 року (а.с. 21 - 23).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України..

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивачка постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, у позивачки наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини.

Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на вище викладене, суд доходить до переконання про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1

ІІ, Висновок суду щодо збільшення розміру аліментів.

Як було вище зазначено, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/12342/16-ц ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується наявною в матеріалах справи копіє вказаного рішення, а.с. 17 - 18).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно приписів ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2022 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2022 рік".

Так, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 року становить 2744 грн.

Згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги заявленому розміру аліментів у сумі 3000 грн., ОСОБА_1 вказувала на те, що встановленої рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року суми аліментів не вистачає на утримання малолітнього сина та забезпечення його нормального розвитку.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не працює та перебуває на обліку як безробітний в Львівському міському центрі зайнятості з 07.02.2022 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою № 362 від 08.02.2022 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд констатує, що в доведення заявленої позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, позивачем не зазначені обставини та не додані жодні докази, які б давали суду впевненість про покращенням матеріального становища ОСОБА_2 чи інших обставин, які мають значення для збільшення розміру аліментів.

Окрім того, ані позивач, ані представник позивача не скористалися наданим їм право, передбаченим ст. 84 ЦПК України щодо заявлення клопотання про витребування доказів судом, у разі неможливості їх самостійного збирання для подачі до суду в підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

А тому, суд приходить до переконання, що позовна вимога про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягає, у зв`язку з недоведеністю обставин, передбачених ст. 192 СК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги від 16.07.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Тищенко С.Ю.

Відповідно до п. 5 вказаного Договору гонорар адвоката складає 8400,00 грн.

Також позивачем було додано до матеріалів справи Розрахункову квитанцію, з якої вбачається, що позивачкою було сплачено послуги на отримання правової допомоги в розмірі 8400,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8400,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4 - 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 - 259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 160, 161, 192, СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908/дев`ятсот вісім/ грн. 00 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 8400/вісім тисяч чотириста/ грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканець: АДРЕСА_4 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Добовольського, буд. № 106.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 22 вересня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер