Справа № 709/830/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Данілової О.С.,

представника позивача - адвоката Чирви О.В.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів адвоката Бадаки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Іркліївської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Гр. ОСОБА_3 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до Іркліївської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 . Чорнобаївською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 661841.

Вона є спадкоємицею за законом третьої черги. Спадкоємців першої та другої черги після смерті ОСОБА_4 не було. Він був не одружений, не мав дітей та братів, сестер. Його батьки померли на момент його смерті.

На момент смерті ОСОБА_4 володів на праві приватної власності наступним майном:

- земельна ділянка (пай) кадастровий номер: :02:000:0297, площа 2,9387 га, цільове призначення: для введення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, Лящівська сільська рада;

- земельна ділянка (пай) кадастровий номер: :02:000:0300, площа 2,9389 га, цільове призначення: для введення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, Лящівська сільська рада.

З метою використання свого законного права на прийняття спадщини ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Звернувшись до нотаріальної контори по питанню оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо про наявність заповітів померлого на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як стало їй відомо, спадкодавець ОСОБА_4 звернувся до Степівської сільської ради Чорнобаївського району з метою складання заповіту, внаслідок чого секретарем Степівської сільської ради ОСОБА_5 було посвідчено наступні заповіти від імені ОСОБА_4 :

- заповіт у спадковому реєстрі № 62426825, складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 06, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0297;

- заповіт у спадковому реєстрі № 62426833 складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 07, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0300.

Вважає вище складені заповіти такими, що не відповідають чинному законодавству України, а отже повинні бути визнані недійсними враховуючи наступне.

Зі змісту вищевказаних заповітів вбачається, що вони були складені в селі Степове, Чорнобаївського району Черкаської області та посвідчені секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Лут С.В.

Зі змісту даних заповітів та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 61103564 від 29.07.2020 вбачається, що місце проживання та реєстрації ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 .

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Згідно зі статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Отже, з урахуванням положень ст.ст. 1, 2, 25, 38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування.

У постанові ВС від 19.06.2019 по справі № 136/576/16-ц, суд наголосив, що орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування.

Проте, спадкодавець ОСОБА_4 був жителем села Лящівка, Чорнобаївського району Черкаської області та не входив до територіальної громади с. Степове, Чорнобаївського району Черкаської області, у зв`язку з чим секретар виконавчого комітету Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області є не уповноваженою особою на посвідчення складених ОСОБА_4 заповітів.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Отже, вважає, що вищевказані заповіти, які посвідчені секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. слід визнати недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 по справі № 414/811/17 вказав, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відтак є всі правові підстави щодо визнання вищевказаних свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , а тому просить визнати за нею право власності на спірні земельні ділянки для введення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений 11.05.2018 на користь ОСОБА_1 , 1985 р.н., зареєстрований в реєстрі за № 06, яким Спадкодавець заповідає ОСОБА_1 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0297.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений 11.05.2018 на користь ОСОБА_2 , 1987 р.н., зареєстрований в реєстрі за № 07, яким Спадкодавець заповідає ОСОБА_2 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0300.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_1 , 1985 р.н. серії та номер 82 виданого 04.02.2021 на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0297, площею 2,9387 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_2 , 1987 р.н. серії та номер 83 виданого 04.02.2021 на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0300, площею 2,9389 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0297, площею 2,9387 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, с/рада Лящівська;

- земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0300, площею 2,9389 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, с/рада Лящівська.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали до суду відзив на позовну заяву, який мотивований наступним. Спадкодавець ОСОБА_4 проживав по сусідству з їх батьками та був їх хрещеним батьком. Їх родина постійно піклувалася про нього та здійснювала допомогу по господарству. В свою чергу заповідач, не маючи власних дітей, постійно казав, що вони, як дочки для нього.

У 2018 році ОСОБА_4 , з метою висловити вдячність за багатолітні роки піклування, виявив бажання заповісти їм земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0297, :02:000:0300.

Заповідач звернувся до Лящівської сільської ради Чорнобаївського району для посвідчення заповітів, але секретаря Лящівської сільської ради Чорнобаївського району не виявилося на місці, оскільки останній перебував у відпустці.

З метою реалізації свого права ОСОБА_4 звернувся до Степівської сільської ради Чорнобаївського району.

Зазначають про те, що юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

Наголошують на тому, що в ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а також у Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, на які посилається позивач, не міститься жодних застережень про повноваження посадових осіб вчиняти нотаріальні дії лише стосовно мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Крім того, ці нормативні акти взагалі не визначають недійсності правочинів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Положення ЦК України аналогічно не закріплює правила про посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування заповітів тільки осіб, які належать до цієї територіальної громади.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними статтями 1251-1252 ЦК України.

У ч. 1 ст. 1257 ЦК України встановлено правило при нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимоги ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Отже, визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту.

Заповіт ОСОБА_4 не містить дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту, кваліфікація останнього як недійсного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, є абсурдним та по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання заповіту у зв`язку з його смертю.

На підставі вищевикладеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання недійсними заповітів.

Оскільки, вони мають право на земельні ділянки, які спадкодавець ОСОБА_4 заповів їм відповідно до вимог чинного законодавства, тому їх право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимога позивача про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачем права власності за земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0297, :02:000:0300 також не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Чирва О.В. позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позові. Додатково до позовних вимог просила разом із визнанням недійсними свідоцтв про право на спадщину виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.02.2021 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0297 та :02:000:0300 скасувати їх державну реєстрацію. Повідомила суду про те, що докази стосовно понесених позивачем судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Бадака О.М. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов. Додатково суду пояснила, що позивачу по справі раніше було відомо про те, що спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіти, яким заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні йому на праві власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому її твердження у позовній заяві про те, що останній стало відомо про існування заповітів лише після звернення до нотаріальної контори не відповідають дійсності. ОСОБА_4 звертався до Лящівської сільської ради Чорнобаївського району для посвідчення заповітів, але секретаря Лящівської сільської ради Чорнобаївського району не виявилося на місці, а тому він скористався своїм право звернутися до сусідньої сільської ради Степівської, яка розташована неподалеку від місця його проживання. Однак довести факт звернення останнього до Лящівської сільської ради не виявляється можливим. Повідомила суду про те, що докази стосовно понесених відповідачами судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що спадкодавець ОСОБА_4 є її хрещеним батьком. Він мешкав по сусідству із її батьками та її родина всіляко допомагала останньому. Він вважав її та її сестру ОСОБА_1 доньками. При складанні заповіту вона присутня не була, але останній, ще при житті казав про те, що заповість їй та її сестрі по земельному паю. ОСОБА_4 передав заповіти її батькам та останні знаходилися до часу смерті у них. Зазначила про те, що ОСОБА_3 знала про існування заповітів раніше ніж зазначає у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що її батько дружив із ОСОБА_4 зі школи. Він хотів заповісти їм ще третій пай, але вона та її сестра від цього відмовилися. Її батьки здійснювали поховання ОСОБА_4 , але докази цього не збереглися. Смерть останнього настала від удушення газом внаслідок пожежі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача Іркліївської сільської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд, радячись на місці, постановив: проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника відповідача Іркліївської сільської ради.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. 11.05.2018 був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження:

-належну йому земельну ділянку (пай) кадастровий номер :02:000:0297, яка розташована в адміністративних межах Лящівської сільської ради заповідає ОСОБА_1 , 1985 р.н., повністю. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 06 ( а.с. 125 т. 2).

Також, секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. 11.05.2018 був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження:

-належну йому земельну ділянку (пай) кадастровий номер :02:000:0300, яка розташована в адміністративних межах Лящівської сільської ради заповідає ОСОБА_2 , 1987 р.н., повністю. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 07 ( а.с. 126 т. 2).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 27.07.2020 виконавчим комітетом Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис за № 13 (а.с. 13 т. 1).

Отже, після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1266 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності спадкоємців першої та другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , а отже позивач ОСОБА_3 є спадкоємицею третьої черги за законом за правом представлення.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

ОСОБА_3 , у встановлений законом строк, звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою від 29.07.2020 про прийняття спадщини після смерті свого двоюрідного брата - ОСОБА_4 (а.с 138 т. 2).

Також, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Чорнобаївської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 137 т. 2).

04.02.2021 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до відомостям якого спадкоємцем земельної ділянки розташованої на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0300, площею 2,9389 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта серія ЯК № 0360396 виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2010 № 1706, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04349 від 06 вересня 2012 року, є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 166 т. 2). Вказане свідоцтво було зареєстровано у спадковому реєстрі 04.02.2021 за № 83 (а.с. 168 т. 2).

Також, 04.02.2021 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до відомостям якого спадкоємцем земельної ділянки розташованої на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0297, площею 2,9387 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому ОСОБА_4 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори 04 лютого 2021 року за реєстровим номером 81, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 2367777 від 04.09.2013, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 166 т. 2). Вказане свідоцтво було зареєстровано у спадковому реєстрі 04.02.2021 за № 82 (а.с. 167 т. 2).

02.07.2021 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до відомостям якого спадкоємцем земельної ділянки розташованої на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0298, площею 2,9391 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЧР № 018639 виданого 31 липня 2002 року Лящівською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області, на підставі рішення від 24 липня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 405, є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 188 т. 2). Вказане свідоцтво було зареєстровано у спадковому реєстрі 02.07.2021 за № 775 (а.с. 189 т. 2).

Відповідно до змісту позовних вимог ОСОБА_3 , остання просить суд визнати недійсними заповіти складені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , при цьому підставами недійсності вказаного правочину зазначає посвідчення заповітів не уповноваженою особою, а саме секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В., яка не уповноважена посвідчувати заповіти мешканців інших територіальних громад.

Факт не належності ОСОБА_4 до територіальної громади с. Степове, Чорнобаївського району Черкаської області підтверджується довідкою № 682 від 30.12.2021 виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, відповідно до відомостям якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 127 т.2) та відомостями довідки № 218 від 30.12.2021 виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, в якій зазначено про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року по 26 липня 2020 року не був зареєстрований і не проживав в селі Степове, Золотоніського району Черкаської області (а.с. 128 т. 2).

Відповідно до положень ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи, зроблене нею на випадок смерті. При цьому за своєю правовою природою заповіт є одностороннім правочином, що тягне за собою відповідні правові наслідки.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 12361240, 1246 ЦК України),загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

При цьому, враховуючи, що за розташуванням вказана стаття є останньою у главі 85 ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України.

Виходячи з наведеного недотримання будь-яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України.

Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 12471249, 1253.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди до запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому.

Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій-шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті.

Як наслідок, немає жодних підстав вважати, що посвідчення нотаріусом правочину поза межами свого нотаріального округу тягне нікчемність заповіту.

Відтак, якщо нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України.

До вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021, справа № 522/9893/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові акцентувала увагу на тому, що недійсність заповіту з мотивів розширювального розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях у справах «Малахер та інші проти Австрії» від 19 грудня 1998 року, «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії» від 28 жовтня 1995 року, «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи.

Практика ЄСПЛ виходить із принципу співмірності наслідків порушення закону. Про це, зокрема, йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Сьорінг проти Сполученого Королівства», де зазначається, що «в основі всієї Конвенції лежить пошук справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами щодо захисту основних прав індивіда». І, зокрема, в контексті дієвості концептуальних засад мирного володіння майном. Це означає, що ті негативні наслідки, які мають слідувати з порушення закону, не повинні таким чином впливати на майновий стан особи, щоб це явно і очевидно перевищувало значущість правопорушення. Якраз саме це спостерігається при ухваленні судом рішення про нікчемність заповіту як наслідку порушень нотаріального законодавства про посвідчення нотаріусом правочину поза межами його округу.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пояснили суду, що вони були хрещеними доньками померлого, їх батьки проживали із ОСОБА_4 по сусідству та були у дружніх відносинах. Крім того, їх родина допомагала останньому по господарству, оскільки він не мав власних дітей. У зв`язку із чим, з метою віддячити за допомогу, він склав заповіт на їх користь.

Отже, суд констатує, що заповіти складені на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є волею спадкодавця та останній не був обмежений у праві призначення спадкоємців на власний розсуд. Інших підстав для визнання заповітів недійсними, окрім посвідчення заповіту не уповноваженою особою, які би свідчили про дефект волі заповідача, позивачем не наведено.

Суд погоджується із твердженнями відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у відзиві на позов про те, що в ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а також у Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, на які посилається позивач, не міститься жодних застережень про повноваження посадових осіб вчиняти нотаріальні дії лише стосовно мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Крім того, ці нормативні акти взагалі не визначають недійсності правочинів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування. Положення ЦК України аналогічно не закріплює правила про посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування заповітів тільки осіб, які належать до цієї територіальної громади.

А отже, недотримання і порушення правових норм, що в них містяться, не може нести будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності та справедливості (стаття 3 ЦК України). Як негативний наслідок для учасників спадкових правовідносин розуміють насамперед визнання заповіту нікчемним.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 5 та 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про юридичну необґрунтованість визнання заповіту недійсним лише в разі його посвідчення секретарем сільської ради за межами територіальної громади села. За відсутності норми, якою би передбачався такий негативний наслідок, у суду немає підстав для визнання заповітів недійсними, а тому у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання недійсними заповітів ОСОБА_4 складених на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 слід відмовити.

Що стосується посилання позивача у позовній заяві на постанову ВС від 19.06.2019 по справі № 136/576/16-ц, в якій суд зробив висновок про те, що орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування, що стало підставою для подальшого визнання заповіту недійсним, суд зауважує, що від подібного висновку, з відмінністю лише що посвідчення заповіту здійснювала нотаріус поза межами нотаріального округу, відійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021, справа № 522/9893/17.

Оскільки, інші позовні вимоги визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки є похідними від позовної вимоги щодо визнання заповітів недійсними, у задоволенні вказаних позовних вимог також слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, але позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія 5ЧК № 071630 від 01.09.2005, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України сторони, до проведення дебатів, повідомили суду про подання доказів стосовно інших судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому питання щодо стягнення інших судових витрат при ухваленні рішення не вирішувалося.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки, за результатом розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, також слід скасувати арешт, накладений ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.07.2021, на:

-земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0297, площею 2,9387 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0300, площею 2,9389 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних

свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Іркліївської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності відмовити повністю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.07.2021, на:

-земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0297, площею 2,9387 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0300, площею 2,9389 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його

проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його

проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому

повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Після вступу рішення в законну силу копію рішення направити у Чорнобаївський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для виконання в частині скасування арешту на земельні ділянки.

Повний текст рішення суду складений 13 травня 2022 року.

Суддя О.Г. Романова