Справа № 344/3725/18
Провадження № 22-ц/4808/705/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Шандалович В.В.

з участю ОСОБА_1 її представника та представника ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2022 року, ухвалене в складі судді Пастернак І.А., в м. Івано-Франківськ, повний текст складено 04 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сім"єю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м. ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги з врахуванням доповнення до позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_4 є їхнім двоюрідним братом, оскільки мати померлого ОСОБА_6 та їхня мати ОСОБА_7 є рідними сестрами, а позивачі між собою є рідними братом та сестрою. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час смерті покійний ОСОБА_4 в шлюбі не перебував, дітей у нього не має, батьки та тітка ОСОБА_8 (мати позивачів) також померли. До спадкового майна належало нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , яка в рівних долях була приватизована покійним та його матір`ю ОСОБА_6 . ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , єдиним спадкоємцем по закону після її смерті був син покійної - ОСОБА_4 , який прийняв спадок після смерті матері. Крім того ОСОБА_4 належали автомобілі: марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та автомобіль марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску. 25.07.2017 року позивачі до нотаріуса подали заяву про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину після його смерті, та за їхніми заявами заведено спадкову справу №6/2017. Нотаріус 08.11.2017 року надала відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є розбіжності в прізвищі, імені та році народження померлої ОСОБА_6 з анкетними даними її сестри - нашої матері ОСОБА_9 (дівоче ОСОБА_10 ) і рекомендовано звернутись з позовом до суду. Факт перебування в родинних відносинах з померлим підтверджується тим, що їхня мати, ОСОБА_8 була рідною тіткою ОСОБА_4 . Помилковість у написанні прізвищ ОСОБА_4 , 1987 р.н., ОСОБА_11 1905 р.н., ОСОБА_12 , 1926 р.н., ОСОБА_9 , 1930 (1931) р.н., ОСОБА_13 1934 (1933) р.н. та ОСОБА_14 , 1938 р.н., відбулось в час примусового виселення як членів сім`ї учасника ОУН із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР, а отже ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_10 ) та ОСОБА_6 є рідними сестрами. Крім того, 30.10.2017 року головним управлінням національної поліції в Івано-Франківській області,позивачці ОСОБА_1 видано архівну довідку №51/108/13/01-2017 року про підтвердження примусового виселення їхньої сім`ї ОСОБА_15 , 1987 р.н., ОСОБА_16 , 1905 р.н., ОСОБА_17 , 1926 р.н., та ОСОБА_18 , 1930 (1931) р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_6 як члени сім`ї учасника ОУН виселені із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР. Разом з ними були вивезені неповнолітні: ОСОБА_19 (1933) р.н. та ОСОБА_20 , 1938 р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 померла. Про факт родинних відносинах відомо спільним знайомим, сусідам, органам місцевого самоврядування за місцем проживання. Просили встановити факт їхнього перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , визнати права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з покійним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сім"єю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з серпня 2009 року вона та ОСОБА_4 вирішили проживати разом однією сім`єю за адресою АДРЕСА_2 . Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не вбачали потреби для звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.2002р. квартира належала на праві спільної власності ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_6 в рівних долях внаслідок приватизації . В 2008 році ОСОБА_6 померла. ОСОБА_4 - єдиний спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦКУ ОСОБА_4 є таким, що прийняв спадщину, тобто набув право власності на іншу половину квартири. Незважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину він не отримував, квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_4 в цілому. Оскільки житло знаходилось в поганому стані, давно потребувало ремонту, вони прийняли рішення зробити капітальний ремонт та реконструкцію квартири. На той час вона мала заощадження, не була зайнята роботою, а тому в основному саме вона займалася ремонтом квартири. Вона придбавала будівельні матеріали, наймала робітників для виконання будівельних робіт. В 2012 році стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився, він потребував дороговартісної операції (встановлення кардіостимулятора), їм не вистачало коштів ні на лікування, ні на закінчення ремонту, а тому 09.02.2012 року вона змушена була продати свою квартиру на АДРЕСА_4 . 05.05.2012 року ОСОБА_4 був успішно прооперований в регіональному центрі кардіохірургії в м. Одесі. За систему кардіостимуляції вони заплатили 23 000грн. Вона за виручені кошти від продажу своєї квартири закінчувала робити ремонт та реконструкцію квартири. За результатами інвентаризації після реконструкції площа квартири збільшилася на 96,3 кв.м., тобто майже в 1,5 рази. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 раптово помер. Вона як дружина за власні кошти організувала поховання, поминальні служби. Відповідачі вважають себе родичами її покійного чоловіка та звернулися з позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування у родинних стосунках та визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 . Вона майже 8 років проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, внаслідок її праці та її коштів квартира, яка належала ОСОБА_4 , істотно збільшилася у своїй вартості, а тому є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Зважаючи на викладене, їй належить квартира АДРЕСА_3 . Іншу половину квартири вона має право успадкувати згідно ст. 1264 ЦК України. Відповідачі стверджують, що вони є спадкоємцями третьої черги за законом за правом представлення, так як їх мати була рідною тіткою ОСОБА_4 . Ці обставини не підтверджені доказами та не відповідають дійсності. Просила встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою 68,9 кв.м.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/3725/18 провадження №2/344/2644/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних свідносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і цивільну справу №344/7252/18 провадження №2/344/3196/18 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визнання права на спадкове майно задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 є двоюрідними сестрою та братом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сім"єю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та задоволення її позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Зазначає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не доведено факт існування родинних відносин з спадкодавцем, зокрема, що вони є двоюрідними братом та сестрою. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до висновку, про помилковість написання прізвища « ОСОБА_10 », яке мало місце під час примусового виселення, що підтверджується письмовими заяви жителів с. Тустань ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , оскільки не відповідають вимогам належності, достовірності. Заявники є похилого віку, твердження про помилковість написання прізвищ є припущеннями та не містять достовірних доказів. Крім того, показання свідків не мають достовірну інформацію та не містять підтвердження про існування родинних відносин. Вказує, що визнання права власності за позивачами на квартиру АДРЕСА_1 не відповідає вимогам закону, оскільки дане нерухоме майно було переобладнане та реконструйоване та спадкодавець не мав жодних дозвільних документів на реконструкцію житла та всі роботи здійсненні самочинно. Таким чином, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває право власності на нього, так як і не набувають такого права і спадкоємці.

03 червня 2022 року представник ОСОБА_1 Павликівська Г.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що помилковість у написанні прізвищ ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших відбулось в час примусового виселення як членів сімї учасників ОУН із с. Хростків, Жовтневого району, Станіславської області на спецпоселенняв Каргандинську область Республіки Казахстан , а отже ОСОБА_25 та ОСОБА_6 є рідними сетсрами. Помилка у році народження ОСОБА_26 жодним чином не впливає на суть спору. Крім того, в рішенні суду першої інстанції вірно враховано, що право власності на квартиру, яка належала на праві власності в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківськ.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, а також представник ОСОБА_2 адвокат Павликівська Г.М. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду обґрунтованим і законним, а тому просять залишити його без змін.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання повторно не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що мати ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та мати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , були рідними сестрами, а відповідно, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є двоюрідними сестрою та братом. Оскільки спадкодавцеві ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобілі марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_3 , 1999 року випуску та марки MitsubishiGalant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску, то вони переходять до його спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,за правом представлення як двоюрідним братові та сестрі, частки яких становлять по Ѕ. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що суд не бере до уваги покази свідків зі сторони позивача ОСОБА_3 на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усталених відносин, які притаманні подружжю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Крім того, позивачкою ОСОБА_3 не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що вона приймала участь своїми особистими коштами у реконструкції будинку, який належав на праві власності покійному ОСОБА_4 , оскільки з накладних та квитанцій, наданих на підтвердження придбання нею будівельних матеріалів, меблів, оплату будівельних робіт, не вбачається, що саме ці матеріали були придбані для реконструкції будинку по АДРЕСА_2 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_27 та ОСОБА_9 (а.с.23, т.1).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 батьками ОСОБА_9 є ОСОБА_27 та ОСОБА_9 (а.с.19, т.1).

ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_28 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 (а.с.20, т.1).

Відповідно до копії актового запису №23 від 02.07.1956 року складеного Карагайлинською селищною радою Каркаралінського району Карагандинської області Республіки Казахстан, ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_27 , та змінила прізвище на ОСОБА_29 (а.с.160, т.3).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_7 ОСОБА_9 (сестра ОСОБА_6 ) змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.21, т.1).

30.10.2017 року головним управлінням національної поліції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 , видано, архівну довідку №51/108/13/01-2017 року про підтвердження примусового виселення їхньої сім`ї ОСОБА_15 , 1987 р.н., ОСОБА_16 , 1905 р.н., ОСОБА_17 , 1926 р.н., та ОСОБА_18 , 1930 (1931) р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_6 як члени сім`ї учасника ОУН виселені із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР. Разом з ними були вивезені неповнолітні: ОСОБА_19 (1933) р.н. та ОСОБА_20 , 1938 р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_21 померла (а.с.25, т.1).

Згідно архівних довідок державного архіву Івано-Франківської області від 22.12.2017 року та метричних книг про народження, шлюб, смерть по костелу м-ка Більшівці Рогатинського повіту (нині смт.Більшівці Галицького району) між ОСОБА_30 та ОСОБА_31 06.11.1921 року був зареєстрований шлюб у даному костелі (а.с.27-29, т.1). Від цього шлюбу у них народилися: дочка ОСОБА_32 ІНФОРМАЦІЯ_12 , у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району)(а.с.30-32, т.1); ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району) (а.с.33-35, т.1); ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_14 у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району), ОСОБА_35 , 1927 року народження, у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району) (а.с.134, 139-141, т.3).

Відповідно до заяв ОСОБА_22 1934 р.н та гр. ОСОБА_23 , 1931 року, що проживають в с.Тустань, встановлено, факт кровних родинних зв`язків між вказаними особами, про найменування їхніх прізвищ, імен і про допущені помилки в написанні. А саме, що ОСОБА_36 ( ОСОБА_37 ) є одна і та ж сама особа, а ОСОБА_38 ( ОСОБА_37 ), теж одна і та сама особа, які були рідними сестрами. В жовтні 1947 року були заслані до Казахської РСР, і саме тоді були допущені помилки у прізвищах родини (а.с.36-37, т.1).

Даний факт тако підтвердили свідки підтвердили свідки ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , яким суд дав належну оцінку.

Фотосвітлинами, які містяться у матеріалах справи (а.с.2-13, 207 Т.3), інформацією довідки про реалібітацію (а.с.24, Т. 4) підтверджується факт родиних відносин між спадкодавцем та позивачами.

Ураховуючи наведене, встановлено помилковість у написанні прізвищ ОСОБА_4 , 1987 р.н., ОСОБА_11 1905 р.н., ОСОБА_12 , 1926 р.н., ОСОБА_9 , 1930 (1931) р.н., ОСОБА_13 1934 (1933) р.н. та ОСОБА_14 , 1938 р.н., відбулось в час примусового виселення як членів сім`ї учасника ОУН із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР, а отже ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_10 ) та ОСОБА_6 є рідними сестрами.

Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_8 ОСОБА_6 (мати ОСОБА_4 ), померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16, т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_9 ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_15 (а.с.17, т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_10 ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15, т.1).

Отже, установлено, що ОСОБА_6 (мати ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_15 були рідними сестрами, а

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідними сестрою та братом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.07.2017 року у передбачений ст. 1276 ЦК України строк вчасно подали до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.121,129, т.2).

07.11.2017 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Шеленко І.І. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.146, т.2)

Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шеленко І.І. 08.11.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки виявлено ряд розбіжностей у прізвищі, імені та році народження тітки померлого ОСОБА_9 та матері померлого ОСОБА_6 , неможливо достовірно підтвердити родинні відносини між сестрами (42, т.1).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.06.2017 року у справі № 6-161цс17: «Спадкування за правом представлення це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення є різновидом спадкового правонаступництва.

Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини.

Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини».

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно технічного паспорта виданого 13.02.2002 року на квартиру АДРЕСА_1 , власником даної квартири є ОСОБА_4 (а.с.38-39, т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - матері в рівних долях (а.с.17, т.2).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від.10.08.2018 року №31/9/3847 за гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.03.2008 року зареєстровано автомобіль марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_3 , 1999 року випуску та 25.03.2015 року автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску (а.с.219, т.2).

Отже, оскільки, спадкодавцеві ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобілі марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_3 , 1999 року випуску та марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску, то вони переходять до її спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки яких становлять по 1/2.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку визнавши за позивачами у рівних долях право власності на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 порядку передбаченому ч. 4 ст.1266 ЦК України, так як є двоюрідні братом і сестрою спадкодавця та спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає правильним рішення суду про відмову Побережній у задоволенні позову з огляду на таке.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції правильно виходили із того, що надані позивачем світлини (фотокартки), а також показання свідків, не підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2009 року і до дня смерті останнього, ведення з ним спільного господарства та спільного бюджету, не свідчать про виникнення між нею і померлим відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків.

Оскільки ОСОБА_3 не надала доказів ведення з ОСОБА_2 спільного господарства, спільного утримування житла, сплату комунальних послуг, проведення спільних сімейних витрат, спільного побуту та бюджету, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Суд відхляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про вкладання особистих коштів в реконструкцію будинку по АДРЕСА_2 покійного ОСОБА_4 , які отримані нею від продажу її власної квартири відповідно договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_6 від 09.02.2012 року, вкладені нею, оскільки за вилучені кошти відповідно до договору купівлі-продажу №Верб-2/2 від 03.09.2013 року ОСОБА_3 на своє ім`я було придбано 2-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_7 . Також нею отримувались субсидії за вказаною адресою, що спростовує факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2009 року і до дня смерті останнього.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 12 вересня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта