Березівський районний суд Одеської області
23.08.2022
Справа № 494/970/22
Провадження № 2/494/367/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі Твердун Т.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2022 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю.

Скрипник І.І., звернувшись з цим позовом до суду, посилалась на те, що 01.09.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В період спільного проживання у подружжя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини у позивача різко погіршився стан здоров`я, вона почала часто хворіти. Після численних обстежень і неодноразового лікування ОСОБА_3 був встановлений клінічний діагноз: «Розсіяний склероз, вторинно-прогресуючий період, виражений вестибулопатичний синдром, помірний парапарез, порушення функції тазових органів за типом імператичних позивів до сечовипускання, виражений астено-невротичний синдром». З вказаним захворюванням позивач отримала 2 групу інвалідності згідно наявної довідки МСЕК №751909 від 17.02.2015 року. Враховуючи захворювання ОСОБА_3 не може повноцінно працювати, основним джерелом існування є пенсія, яка станом на 19.07.2022 року складає 2300 гривень. Також позивачка працює в ТОВ «ІДС Аква Сервіс» на посаді діловода,заробітна плата згідно банківської виписки складає 2 426, 25 грн. Останню заробітну плату ОСОБА_3 отримала в травні, після чого була в примусовому порядку відправлена у відпустку за свій рахунок.

З того часу відносини між сторонами погіршилися, в родині почалися взаємні претензії та сварки. Спільне життя подружжя припинилося 01.04.2022 року. Наразі Доброславським районним судом Одеської області розглядається справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

З того часу як подружжя не живе разом, ОСОБА_3 через військові дії на території України вимушена була разом з дитиною виїхати до Великобританії, де наразі вона і перебуває. ОСОБА_2 не виявляє турботи про сина, життям та розвитком неповнолітньої дитини не цікавиться, нормальних стосунків з ним не підтримує. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує необхідним лікуванням, харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. За весь час відповідач лише двічі перераховував позивачці гроші на дитину у розмірі 3000 і 1200 гривень, більше жодної допомоги не надає. Дитині необхідно щомісячно ходити на лікувальну фізкультуру у зв`язку з сколіозом, вартість складає 800 гривень, вітаміни та ліки вартістю 600 гривень, щоквартально дитина потребує одягу та взуття по сезону. Крім цього, витрати на харчування та оплату школи.

Позивач ОСОБА_3 через своє захворювання потребує двічі на рік процедури плазмаферезу вартістю 6000 грн. курс, два рази на рік пресотерапія вартістю 2000 грн., медикаментозне лікування щомісячно на 1000 гривень, лікувальна фізкультура 800 гривень. Всі вказані витрати позивач сплачує самостійно зі своєї пенсії і заробітної плати, також допомагають родичі, оскільки повноцінно працювати вона не може.

ОСОБА_2 життям дитини не цікавиться, жодної матеріальної допомоги не надає ні дитині, ні своїй дружині. Місце роботи відповідача на даний час позивачці невідоме, інших дітей у нього немає, стан його здоров`я нормальний. Позивачем вживалися заходи стосовно витребування у ОСОБА_2 коштів на утримання їх спільної дитини шляхом багаторазових дзвінків та прохань надати хоч якісь кошти на її утримання та дитини, однак відповідач від добровільного виконання обов`язків ухиляється.

На підставі вищевикладеного, представник позивачки просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх заробітків відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частини від усіх заробітків відповідача, у зв`язку з непрацездатністю позивача.

Ухвалою суду від 09.08.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 23.08.2022 року на 13:00 годину.

В судове засідання з`явилася представник позивача ОСОБА_1 , яка надала пояснення на підтримку заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги в частині сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина визнав у повному обсязі, стосовно вимог щодо сплати аліментів на утримання дружини заперечив. Пояснив, що на даний час офіційно не працює, має намір навчатися для здобуття іншої професії, його дружина виїхала у Великобританію та разом з дитиною перебуває на повному утриманні іншої держави. Середній розмір утримання сягає 350 фунтів на людину. Життям дитини цікавиться, однак не завжди може додзвонитись до сина. З період з лютого по червень перевів дружині кошти в розмірі 19 000 грн. Готовий надавати допомогу сину і в більшому розмірі, однак платити аліменти на утримання дружини не згоден, так як остання офіційно працевлаштована, отримує пенсію по інвалідності та перебуває на утриманні іншої держави.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку сторін суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно до ч. 1. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, 01 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 947. Від шлюбу сторони має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .З 01.04.2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинили спільно проживати.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.08.2022 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Домовленості між позивачкою та відповідачем про участь останнього в утриманні сина не досягнуто, участі в його утриманні ОСОБА_2 не приймає.

Позивачка ОСОБА_3 регулярно несе витрати за проживання, харчування, лікування сина таоплату школи. Дитина щомісячно ходить на лікувальну фізкультуру у зв`язку з сколіозом, вартість якої складає 800 гривень, вітаміни та ліки вартістю 600 гривень, щоквартально дитина потребує одягу та взуття по сезону.

Вказані витрати позивач сплачує самостійно зі своєї пенсії і заробітної плати, також допомагають родичі, оскільки повноцінно працювати вона не може.

Місце роботи відповідача ОСОБА_2 позивачці невідомо, він є здоровим та працездатним. Інших утриманців у нього не має.

Будь-яких доказів на спростування вимог позивачки, зокрема неможливості надання матеріальної допомоги за станом здоров`я чи з інших поважних причин, наявність інших утриманців, відповідач суду не надав.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання малолітнього сина, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 CK України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є батьком дитини і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати грошові кошти для утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Нормами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 28 липня 2022 року, що підтверджується штемпелем Березівського районного суду Одеської області на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки, яка є непрацездатною, суд зазначає наступне.

Як було встановлено у судовому засіданні після народження дитини у позивачки різко погіршився стан здоров`я, вона почала часто хворіти. Після численних обстежень і неодноразового лікування ОСОБА_3 був встановлений клінічний діагноз: «Розсіяний склероз, вторинно-прогресуючий період, виражений вестибулопатичний синдром, помірний парапарез, порушення функції тазових органів за типом імператичних позивів до сечовипускання, виражений астено-невротичний синдром». З вказаним захворюванням позивачка отримала 2 групу інвалідності. ОСОБА_3 через своє захворювання потребує двічі на рік процедури плазмаферезу вартістю 6000 грн. курс, два рази на рік прессотерапія вартістю 2000 грн., медикаментозне лікування щомісячно на1000 гривень, лікувальна фізкультура 800 гривень. Всі вказані витрати позивач сплачує самостійно зі своєї пенсії і заробітної плати, також допомагають родичі, оскільки повноцінно працювати вона не може.

Як вбачається з матеріалів справи,а саме: копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та копії листа ГУ ПФУ в Одеській області від 20.07.2022 року, ОСОБА_3 встановлена 2 група інвалідності з 01.03.2016 року по безстроково. Станом на 19.07.2022 року розмір пенсії позивачки становить 2300 гривень.

Відповідно до копії довідки від 01.08.2022 року за №24, наданої ТОВ «ІДС АКВА СЕРВІС», ОСОБА_3 працює на посаді діловиробника ТОВ «ІДС АКВА СЕРВІС» з 01.10.2018 року по даний час, посадовий оклад становить 6500 гривень. За період з січня 2022 року по червень 2022 року загальна сума доходу становить 19 439 гривень 90 копійок.

Згідно положень ч. 2 -4 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15.

Судом було встановлено, що розмір пенсії позивачки як інваліда ІІ групи становить 2300 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Отже, ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а крім того працевлаштована та отримує заробітну плату, тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Окрім того, судом враховано ту обставину, що позивачка разом з дитиною перебувають у Великобританії та на даний час отримують допомогу від іншої держави, що представник позивача та відповідач не заперечили в судовому засіданні.

Крім того, судом враховується обставини щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу.

Позивачкою та її представником не представлено, а судом не здобуто доказів, що відповідач працевлаштований, має інші джерела доходів, а відтак може надавати матеріальну допомогу дружині, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 коштів на її утримання задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. від сплати якого позивач при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 10, 12. 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 274, 275, 279, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВ УМВС України 25.01.1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Комінтернівським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23.06.2000 року, РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від усіх видів заробітків, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову, а саме з 28.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВ УМВС України 25.01.1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Комінтернівським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23.06.2000 року, РНОКПП НОМЕР_4

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВ УМВС України 25.01.1996 року, РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Панчишин А.Ю.