Ухвала

Іменем України

25 серпня 2022 року

смт Краснопілля

Справа № 578/641/22

провадження № 2-о/578/21/22

Краснопільський районний суд Сумської області в особі судді КОСАР А. І., вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

представник заявника: адвокат ПЛУЖНИК МАКСИМ ВАЛЕРІЙОВИЧ (СВІДОЦТВО про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001208 від 08.01.2017, ОРДЕР серія АР № 1095248 від 17.08.2022, адреса: пр. Соборний 158, оф.66 місто Запоріжжя, 69005)

про визнання фізичної особи такою що зникла безвісті,

установив:

ОСОБА_2 через свого представника з використанням системи «Електронний суд» 22.08.2022 звернулася до Краснопільського районного суду Сумської області із заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , особою, що зникла безвісті з 17 березня 2022 року. Розгляд справи провести у відсутність заявника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.08.2022 судову справу передано судді КОСАР А. І.

Виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України надійшла до суду 24.08.2022.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року закріплено «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Ознайомившись з цією заявою, суддя доходить висновку, що заява не може бути прийнята загальним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття провадження з огляду на наступне.

У відповідності до частини третьої статті 294 Циваільного процесуального кодексу України /далі також ЦПК/, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Частиною першою статті 43 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до імперативних положень чч. п`ятої та шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою.

Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 Цивільного кодексу України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 Цивільного кодексу України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Відповідно до частини другої статті 43 Цивільного кодексу України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Частиною третьою статті 42 ЦПК визначено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Згідно з частиною четвертою статті 294 ЦПК, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

До заінтересованих осіб не можуть бути віднесені органи державної влади та місцевого самоврядування та інші організації, яким закон надає право засвідчити певний юридичний факт, але своєчасно цього не було здійснено, хоча така можливість не втрачена (наприклад, відмова нотаріальної контори засвідчити факт і час пред`явлення документа).

Такі організації не є заінтересованими особами тому, що вони не визначають правових наслідків цього юридичного факту, а лише засвідчують, реєструють його.

Залежно від мети розгляду заяв у порядку окремого провадження, заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦПК, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

У поданій заяві взагалі не визначена заінтересована особа. Крім того, заявник просить визнати фізичну особу такою, що зникла безвісті з 17 березня 2022 року, що не узгоджується з переліком справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження (частина друга статті 293 ЦПК).

Згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з частиною одинадцятою статті 187 ЦПК суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Оскільки ЦПК не визначено порядок дій у випадку, якщо суд встановить, що заяву про встановлення факту батьківства подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, тому в такому випадку слід застосувати аналогію закону на підставі частини дев`ятої статті 10 ЦПК і постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Враховуючи, що у заяві не визначена заінтересована особа, а вимоги заявника є нечіткими, заяву слід залишити без руху відповідно до частини першої статті 185 ЦПК та надати заявнику строк для усунення цих недоліківшляхом приведення заяви у відповідність до вимог цивільного процесуального законодавства України, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі невиконання ухвали в зазначений судом строк заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

За правилами статті 353 ЦПК, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню окремо від рішення не підлягає.

Керуючись ст.185, 294, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Постановив:

ЗАЯВУ ОСОБА_1 , представник заявника: адвокат ПЛУЖНИК МАКСИМ ВАЛЕРІЙОВИЧ, про визнання фізичної особи такою що зникла безвісті - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: Сумська область, Краснопільський район, смт Краснопілля, вул. Вокзальна, 18, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://kp.su.court.gov.ua/sud1808/.

Суддя А. І. КОСАР