ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м.Суми

Справа №579/1306/21

Провадження № 22-ц/816/693/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С.С. (суддя-доповідач),

суддів: Криворотенка В.І., Собини О.І.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Змієвської Тетяни Павлівни на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2022 року в складі судді Кибець І.А., повне судове рішення складено 24.01.2022 року, -

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у липні 2021 року із позовною заявою, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 219,10 доларів США, що за курсом 27,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.05.2021 року складає 33 830,02 грн., станом на 04.05.2021 року за кредитним договором № 239872-CRED від 29.07.2008 року та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 29.07.2008 року уклали кредитний договір 239872 CRED. Повідомляв, що згідно кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 доларів США на термін до 14.07.2010 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Зазначав, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 239872 CRED між АТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір поруки. Вказував, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2013 року стягнуто заборгованість в розмірі 15447,60 доларів США, нараховану станом на 21.04.2013 року. Також зазначав, що винесення судом рішення від 16.07.2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, кредитний договір № 239872 CRED від 29.07.2008 року діє до повного виконання сторонами зобов`язань і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Крім того вказував, що в період часу з 14.05.2013 року по 04.05.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 1 219,10 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми. Стверджував, що відповідачам була направлена письмова вимога із зазначеним невиконаних зобов`язань по кредитному договору, яка залишена без задоволення.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2022 року позов задоволено: стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 04.05.2021 за кредитним договором №239872-CRED від 29.07.2008 в сумі 1219,10 доларів США. Вирішено питання судових витрат і стягнуто на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Змієвська Т.П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, здійснити перерозподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не врахував, що порука надана ОСОБА_2 припинилася та не поширюється на правовідносини, які виникають після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що позивачем був невірно здійснено розрахунок 3% річних, оскільки за базу нарахування була взята сума заборгованості, визначена позивачем у розмірі 5 095,29 доларів США, а не та, яка була встановлена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в розмірі 3 884,94 долари США, а також зважаючи на те, що період нарахування 3% річних обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову до суду, то сума 3% річних, яка, підлягає до стягнення становить 349,64 долари США. Вказує, що враховуючи право позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів протягом п`яти років з дати підписання договору поруки, позивачем пропущено строк позовної давності. Стверджує, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, не врахував правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до кредитного договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , позивач надав відповідачу кредит у сумі 6 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором (а.с. 16-18).

29.07.2008 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» укладено договори поруки по кредитному договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року (а.с. 19).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2013 року справа № 2/202/5022/2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № 239872 CRED від 29.07.2008 року у сумі 113 472,65 грн. що становить 14 196,04 доларів США, яка складається з 3 884,94 доларів США заборгованість по кредиту; 9545,71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,28 доларів США штраф (фіксована частина); 734,11 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 6).

Доказів виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2013 року, а так само сплати відповідачами заборгованості за кредитним договором № 239872 CRED від 29.07.2008 року сторони суду не надали.

Позивачем надсилалися письмові повідомлення про повернення суми кредиту та нараховані проценти та штрафи по кредитному договору № 239872 CRED від 29.07.2008 року та договору поруки від 29.07.2008 року (а.с. 11, 12, 13). Однак зазначені вимоги залишені без задоволення.

За змістом розрахунку 3 % річних вбачається, що станом на 04.05.2021 року заборгованість про процентам становить 1 219,10 доларів США (а.с. 7).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким рішенням місцевого суду, в частині стягнення сум нарахування 3% річних від простроченої суми та судових витрат з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 , 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України (в редакції, на момент укладання договору поруки та кредитного договору) встановлено, - порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 408/8040/12.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов`язки сторін за цим договором необхідно вважати припиненими.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року справа № 604/156/14-ц (провадження № 14-644цс18) та постанові Верховного Суду від 16.09.2019 року справа № 201/8164/16-ц (провадження № 61-28479св18).

З матеріалів справи вбачається, що як у п. 1.4. кредитного договору № 239872 CRED укладеного 29.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 16), так і у п. 1 договору поруки укладеного 29.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (а.с. 19 зворот), визначено строк повернення кредиту до 14.07.2010 року.

Також колегія суддів констатує, що договором поруки від 29.07.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , строк дії поруки не встановлено.

При цьому, заочним рішенням від 16.07.2013 року у справі № 2/202/5022/2013 Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська відмовив у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № 239872 CRED від 29.07.2008 року (а.с. 6).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18).

Крім того, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 по справі № 202/4494/16-ц, відступаючи від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26.11.2014 року (справа № 6-75цс14), від 03.02.2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06.07.2016 року (справа № 6-1199цс16).

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що АТ КБ «Приват Банк» пропустив строк звернення до ОСОБА_2 як поручителя і солідарного боржника за кредитним договором, оскільки строк повернення кредитних коштів наступив 14.07.2010 року, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2013 року у справі № 2/202/5022/2013 відмовлено у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 , а банк звернувся із позовом про солідарне стягнення заборгованості 16.07.2021 року, тобто зі спливом встановленого ч. 4 ст. 599 ЦК України шестимісячного строку з моменту настання строку погашення кредиту, у зв`язку із чим, рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову, в цій частині, у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не розглядає, оскільки вони не впливають на сформований висновок апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_2 є самостійним учасником справи, предметом апеляційного перегляду було рішення місцевого суду в частині, якою суд вирішив питання про його права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 04.05.2021 року за кредитним договором № 239872 - CRED від 29.07.2008 року у сумі 1219,10 доларів США, що складає 33830 (тридцять три тисячі вісімсот тридцять) грн. 02 коп. - 3 % річних від простроченої суми, а також в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, слід скасувати. Постановити нове рішення про відмову у задоволені вимог банку до ОСОБА_2 та в частині стягнутих з нього сум судового збору в солідарному порядку.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Проте вирішуючи питання розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував, що ці витрати не є предметом позову і тому солідарний обов`язок у відповідачів відсутній. За змістом частин 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;

Отже судовий збір відшкодовує пропрційно розміру задоволених вимог до кожного відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Змієвської Тетяни Павлівни задовольнити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2022 року, в оскарженій частині скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості станом на 04.05.2021 року за кредитним договором № 239872 - CRED від 29.07.2008 року у сумі 1 219,10 доларів США, що складає 33830 (тридцять три тисячі вісімсот тридцять) грн. 02 коп. - 3 % річних від простроченої суми, та судового збору у розмірі 2 270, - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3 405 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина