Справа № 161/2716/22 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/724/22 Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради, треті особи ОСОБА_2 , ПАТ Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що 01 липня 2019 року о 13 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись а/д Луцьк Ківерці Маневичі Любешів КПП Дольськ (Р-14), в напрямку від смт. Маневичі до м. Луцьк, при під`їзді до перехрестя з головною дорогою Київ Ковель Ягодин (М-07) не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі автопоїзду у складі сідлового тягача VOLVO FH 13.500, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом WIELTON NW3, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, зазначений транспортний засіб належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності.

Крім того позивач вказував, що вироком Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року у кримінальній справі водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

А тому, дії останнього знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням ДТП та спричиненням йому майнової шкоди, яка полягає у пошкодженні сідлового тягача, власником якого він є. На момент ДТП засуджений ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із відповідачем КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради, який є власником автомобіля PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був забезпечений у ПАТ НАСК «Оранта». У зв`язку із цим, він неодноразово звертався до страховика відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, у здійсненні страхової виплати йому було відмовлено.

Також позивач зазначав, що відповідно до рахунку № НОМЕР_4 від 25 лютого 2021 року, виданого ТзОВ «Журавлина», за ремонт вантажного автомобіля та напівпричепа до нього він сплатив товариству 107742 грн 20 коп., що є сумою заподіяної йому майнової шкоди.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради на свою користь майнову шкоду в розмірі 107742 грн 20 коп. та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

Під час розгляду справи ухвалою суду першої інстанції від 14 квітня 2022 року до участі у справі як третю особу на стороні відповідача було залучено ПАТ Національна страхова компанія «Оранта».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим судом без з`ясування всіх обставин справи, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дано належну правову оцінку зібраним доказам, і як наслідок зроблено невірний висновок про безпідставність заявлених ним позовних вимог саме до відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», вважаючи висновки суду правильними, а вимоги апеляційної скарги поданої позивачем безпідставними, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, оскільки обов`язок виплатити відповідне відшкодування шкоди заподіяної під час ДТП, згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», насамперед виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність. Крім того суд вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безпосередньо підтверджували розмір завданої йому матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження його транспортного засобу у ДТП.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 01 липня 2019 року, близько 13:15, ОСОБА_2 , який працює водієм у КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», керуючи автомобілем PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з увімкнутими проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, рухаючись автодорогою Луцьк Ківерці Маневичі Любешів КПП Дольськ (Р-14), в напрямку від смт. Маневичі до м. Луцьк, при під`їзді до перехрестя з головною дорогою Київ Ковель Ягодин (М-07) проявив безпечність та неуважність під час руху, грубо порушуючи вимоги дорожніх знаків 7.8. «Напрямок головної дороги», 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» та горизонтальної розмітки 1.12. (стоп-лінія), наявних при наближенні до головної дороги, та на виконання яких не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі автопоїзду в складі сідлового тягача VOLVO FH 13.500, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом WIELTON NW3, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі Київ Ковель Ягодин, в напрямку м. Ковель, а продовжив рух, в результаті чого на перехресті вказаних доріг відбулося зіткнення транспортних засобів.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року у кримінальній справі, який в частині призначеної засудженому міри покарання залишений без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля швидка медична допомога ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, померли, а пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби були механічно пошкоджені та потребували відновлювального ремонту (а.с. 10-34).

Цивільно-правова відповідальність власників зазначених транспортних засобів на час ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» (а.с. 35-43, 97-103).

Також, з наявних в матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється фізичною особою підприємцем з 22 липня 2014 року та є власником транспортних засобів сідлового тягача VOLVO FH 13.500, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом WIELTON NW3, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 (а.с. 75-76). Відповідач КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» теж є суб`єктом господарювання та юридичною особою. Автомобіль марки PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить відповідачу КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та був закріплений за Маневицьким відділенням екстреної медичної допомоги (а.с. 46-53).

Крім того з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 , саме як фізична особа підприємець, здійснив оплату ремонту належних йому транспортних засобів на рахунок ТзОВ «Журавлина», що підтверджується копією платіжного доручення № 120 від 10 березня 2021 року, рахунком № 24100658 та актом виконаних робіт № 2100643 від 25 лютого 2021 року, на суму 107742 грн 20 коп. (а.с. 63-74).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом, у порядку цивільного судочинства, можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

За нормами п.15 ч.1 ст.20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За нормами ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі у господарських справах є позивачі, відповідачі.

Таким чином, на момент звернення до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом є юридичні особи та фізична особи-підприємці. Тоді як у цивільному процесі позивачем і відповідачем могли бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд припустився помилки щодо розгляду справи у порядку цивільного судочинства, оскільки спір щодо відшкодування завданої майнової шкоди виник між двома юридичними особами суб`єктами господарювання, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України віднесений до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства, що виключає можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з положень зазначених норм права суд першої інстанції для розгляду цієї справи не є судом, встановленим законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу за позовом ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця до КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дана справа, на думку колегії суддів підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то оскаржуване рішення суду, підлягає скасуванню, а провадження в цій справі, відповідно до норм п. 1 ч. 1ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради, треті особи ОСОБА_2 , ПАТ Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді