Справа № 626/728/22
Провадження № 2/626/332/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2022 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, у відсутності сторін, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смерті фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

Позиція позивача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смерті фізичної особи в якому просить:

-стягнути з відповідача на її користь 50076,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого;

-стягнути з відповідача на її користь 150228,00 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника;

-стягнути з відповідача на її користь 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на автодорозі «Харків-Красноград-Перещепино» в Харківській області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «VOLVO FH 13.400» реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом «KOCEL SN 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень помер. ІНФОРМАЦІЯ_4 за фактом ДТП СУ ГУНП в Харківській області було внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001502. Згідно відповіді старшого слідчого в ОВС ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 17.08.2021 року досудове розслідування кримінального провадження №0001502 від 16.10.2019 року - закрито 15.04.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Оскільки вона є матір`ю загиблого, у зв`язку з його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника та моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність, водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3616069, який діяв на момент настання ДТП станом на ІНФОРМАЦІЯ_4. Посилається на те, що в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «VOLVO FH 13.400» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», тому відповідач як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку. На підставі вищенаведеного, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в розмірі 150228,00 грн., а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50076,00 грн.

Рух справи в суді.

Ухвалою від 27.05.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви.

Ухвалою від 17.08.2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 13.09.2022 року.

Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.

Від представника відповідача ПрАТ «СК «Перша» - Левченко Я.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі враховуючи наступне.

Зокрема посилаються на те, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплати її припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

ПрАТ «СК «Перша» вважає, що на даний час немає підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в матеріалах справи відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП або постанова про закриття кримінальної відповідальності з якої буде вбачатися наявність вини страхувальника. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди.

Вказують на те, що до матеріалів справи позивачем не було долучено постанову про закриття кримінального провадження або вирок суду.

ПрАТ «СК «Перша» також вказує на те, що на даний час відсутня змога здійснити розгляд справи та виплатити страхове відшкодування, оскільки на даний час без наявності документів вирок суду, який набрав законної сили або постанови про закриття кримінального провадження призупинено розгляд справи. Після надання вказаних документів розгляд справи буде поновлений та буде прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шаровського С.А. разом із позовною заявою надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Перша» - Левченко Я.В. у відзиві на позовну заяву просить справу розглядати за відсутності сторони відповідача. Відмовити позивачу у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи так як від них надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Позиція суду.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно пунктів 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 на автодорозі "Харків - Красноград - Перещепине", в Харківській обл. відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки "VOLVO FH 13.400", р.н. НОМЕР_1 із причепом "KOGEL SN 24", р.н. НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

16.10.2019 року за фактом ДТП СУ ГУНП в Харківській області було внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001502.

Згідно відповіді старшого слідчого в ОВС ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції Дмитро Карпенко від 17.08.2021 року вих.№ 310аз/-24-1021 досудове розслідування кримінального провадження №0001502 від 16.10.2019 року - закрито 15.04.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3616056, який діяв на момент настання ДТП станом на ІНФОРМАЦІЯ_4.

10.09.2020 року за вих. №33914 в Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" (далі за текстом ПрАТ "СК "Перша"), представником Позивача по довіреності Мелех Дмитро Орестович, скеровано Повідомлення про ДТП із додатками від 07.09.2020 року, де були зазначені всі відомі відомості про учасників та про обставини цієї пригоди.

10.09.2020 року В ПрАТ "СК "Перша" представником Позивача по довіреності Мелех Дмитро Орестович, скеровано Заяви на виплату страхового відшкодування із додатками, серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились:

50 076,00 грн. відшкодування пов`язане із моральною шкодою;

150 228,00 грн. відшкодування пов`язане із втратою годувальника.

22.12.2021 року в ПрАТ "СК "Перша", представником Позивача по довіреності Мелех Дмитро Орестович, скеровано Заяву на долучення документів, а саме оригінал листа-відповіді від СУ ГУНП в Харківській області від 17.09.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001502 та Довідку про ДТП №137328.

Листом від 30.12.2021 року за вих.№ ЦВ21-1189 зі змісту якого вбачається, що страховій компанії необхідно рішення по кримінальній справі за фактом ДТП., яке набрало законної сили, для початку перебігу встановленого законом терміну за який страхова компанія повинна здійснити страхове відшкодування та для здійснення такого відшкодування. Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області Карпенка Д.О. від 15.04.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0001502 від 16.10.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, так як в діях водія транспортного засобу VOLVO FH 13.400", р.н. НОМЕР_1 із причепом "KOGEL SN 24", р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відносно класифікації дій пішохода ОСОБА_3 зазначено, що останній повинен був діяти відповідно до розділу 4 ПДР України.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика чи звернутися безпосередньо до суду.

Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У відповідності до ст. 22, 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Стаття ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підстави та розмір страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

У відповідності до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається із Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою виплати страхового відшкодування є обгрунтованість вимог заявника і подія підпадає під ознаки страхового випадку. Будь-яких інших вимог, для того щоб виплачувати страхове відшкодування, законодавець не передбачає.

У відповідності до п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Проте такий обов`язок Відповідача, останнім було покладено на Позивача, що підтверджується листом від 30.12.2021 року за вих. № ЦВ21-1189.

Обґрунтованість вимог заявника (Позивача), підтверджується поданим Відповідачу Заявами на виплату страхового відшкодування та долученими до них та до Повідомлення про ДТП документами відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які також долучені до даної позовної заяви в якості доказів, що підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Факт того, що подія, яка відбулася, є дорожньо-транспортною пригодою підтверджується тим, що вона відбулася під час руху транспортного засобу і внаслідок цієї події загинув ОСОБА_3 . Такі відомості містяться у довідці про Дорожньо-транспортну пригоду № 137328 та в листі-відповіді від СУ ГУНП в Харківській області від 17.09.2021 року, в якому зазначено, що досудове розслідування кримінального провадження №0001502 від 16.10.2019 - закрито 15.04.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а також постановою від 15.04.2021 року про закриття провадження у справі, яка надана на ухвалу суду в порядку витребування доказів.

Факт того, що транспортний засіб є забезпечений, підтверджується діючим полісом ОСЦПВВНТЗ АО3616056 на дату настання ДТП та внесеними відомостями про цей поліс в базу МТСБУ (підтвердження додано до позовної заяви).

Факт того, що цивільно-правова відповідальність особи є застрахована, підтверджується тим, що водій правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, оскільки інше не встановлено ні законом, ні рішенням суду (такі вимоги визначено у ч. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Факт заподіяння внаслідок даної події шкоди життю підтверджується довідкою про Дорожньо-транспортну пригоду № 137328.

Факт настання цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду третім особам підтверджується тим, що транспортний засіб - є джерело підвищеної небезпеки, що випливає з норм ч.1-2 ст. 1187 ЦК України, а відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Станом на дату подачі даного позову відсутні будь-які докази, які б давали підставу вважати, що шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідач не виконав покладений на нього обов`язок і по страховому випадку, безпідставно не прийняв рішення та не виплатив Позивачу страхове відшкодування протягом 90 днів від дати одержання всіх документів, які визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вимоги ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не дивлячись на те, що за результатами досудового розгляду кримінального провадження №0001502 від 16.10.2019 - закрите 15.04.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Але факт наявності чи відсутності в діях водія "VOLVO FH 13.400", р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення жодним чином не змінює його становище в частині настання для нього цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду третім особам в ДТП дією джерела підвищеної небезпеки, а відповідно і жодним чином не змінює становище Відповідача, який отримав оплату за те, що застрахував відповідальність такого водія, і повинен виконати взяті на себе зобов`язання і виплатити страхове відшкодування Позивачу.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 входила: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 , факт зміни прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_5 підтверджується витягом з ДРАЦС, факт зміни прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_4 .

Згідно довідки № 4994 та № 4995 від 06.09.2021 року Красноградської міської ради ОСОБА_1 проживала з загиблим разом та ОСОБА_1 вела спільне господарство з загиблим.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076.00 грн. (4173*12=50076).

Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить Позивачу становить 50 076.00 грн.

Щодо відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на дату ДТП: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто зазначеною нормою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України): «У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють доглядб за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті".

Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести:

-непрацездатних осіб, які були на утриманні;

-непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від

нього утримання.

Так, з матеріалів справи слідує те, що Позивач, ОСОБА_1 , є матір`ю загиблого в ДТП ОСОБА_3 .

Позивач, ОСОБА_1 , 1938 року народження, є пенсіонером за віком з 26.03.2002 року. Тобто, Позивач на момент ДТП була непрацездатною.

Підпунктом є) пункту 35.2 статті 35 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додає документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Отже, аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що для отримання відшкодування по втраті годувальника необхідна наявність однією з двох умов, а саме:

-або підтвердження перебування на утриманні потерпілого;

-або наявність в утриманця на день смерті годувальника права на одержання від нього утримання.

На підтвердження наявності у Позивача на день смерті сина права на одержання від нього утримання, Позивач надала суду наступні докази:

-довідку Красноградської міської ради №4994 від 06.09.2021 року;

-довідку Красноградської міської ради №4995 від 06.09.2021 року;

-пенсійне посвідчення.

Відповідно до довідки начальника відділу опрацювання пенсійної документації (м. Красноград) управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2022 року наданої на ухвалу суду в порядку витребування доказів ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію за віком, розмір пенсії її пенсії з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року становить 24469,21 грн.

Надання інших доказів ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачено.

Крім цього, діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року у справі справа №643/207/16-ц (провадження №61-33638св18), передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, Позивач є особою, яка, за життя свого сина, мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2002 році та відносились до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України. Факт досягнення пенсійного віку Позивачем підтверджується статтею 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", згідно якої право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років, а чоловіки після досягнення 60 років.

Таким чином, Позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004: "Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173,00 грн.

Таким чином, граничний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, що передбачене п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" становить 150 228,00 грн. (4173*36= 150228).

Отже, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, що належить Позивачу становить 150 228,00 грн.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням позову та на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі 2003,04 грн.

Згідно з ч. 2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, оскільки, позивачем не надані належні докази, передбачені ч. ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України для підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 30000,00 грн., то зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смерті фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" місцезнаходження за адресою: вул. Фізкультурна, 30, м. Київ, код ЄДРПОУ- 31681672, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 :

- 50076,00 грн (п`ятдесят тисяч сімдесят шість гривень нуль копійок) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого;

- 150228,00 грн (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім гривень нуль копійок) страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" місцезнаходження за адресою: вул. Фізкультурна, 30, м. Київ, код ЄДРПОУ- 31681672 на користь держави, судовий збір в розмірі 2003,04 грн (дві тисячі три гривні чотири копійки) отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя