Справа №751/417/22
Провадження №2/751/610/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Карапута О. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сагаль С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом через відмову позивача від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, позивача з 22.11.2021 року було незаконно відсторонено від виконання роботи за посадою електормонтера охоронно-пожежної сигналізації 5-го розряду сектору обслуговування технічних засобів охорони центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Ухвалою суду від 27.01.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З 19.01.1993 року позивача було прийнято на роботу електромонтером відділу охорони при УВС м. Чернігова (а.с.14).

Згідно наказу № 269 від 22.11.2021 року, виданого начальником Управління поліції охорони в Чернігівській області І. Могдибором, ОСОБА_2 відсторонено від роботи електормонтером охоронно-пожежної сигналізації 5-го розряду сектору обслуговування технічних засобів охорони центру технічної охорони Управління поліції охорони в Чернігівській області з 22.11.2021 року до усунення причин, що його зумовили (а.с.15-17).

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 4 ст. 49 Конституції України держава забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Основами законодавства України про охорону здоров`я встановлено обов`язок громадян України не лише піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, а й не шкодити здоров`ю інших громадян, а також у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення (пункти «а» та «б» статті 10).

При цьому передбачено, що стосовно окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (ч.2 ст.30 Основ законодавства України про охорону здоров`я).

Згідно ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи допускається лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб (п.2-3 розділу X «Прикінцеві положення»).

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

У зв`язку із оголошенням пандемії COVID-19 Урядом України прийнято постанову від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами). Наразі дію карантину на території України продовжено до 31 грудня 2022 року.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» було затверджено відповідний перелік, згідно якого на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягали працівники, зокрема, центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Суд звертає увагу на той факт, що наказ МОЗ № 2153 було зареєстровано Міністерством юстиції України 07.10.2021 року за № 1306/36928, що вказує на проведення останнім правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Отже, введення його в дію відбулось із дотриманням процедури згідно чинного законодавства.

Зі змісту наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153 вбачається, що єдиною підставою для виключення працівників від обов`язковості вакцинації проти COVID-19 є лише абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Позивач даних про наявність будь-яких протипоказань для вакцинації суду не надав.

Згідно постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 (в редакції від 08.11.2021 року) керівники державних органів (державної служби), підприємств, установ та організацій повинні забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України (стаття 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за ст.44-3 КУпАП, яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.2 КЗпП України працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у п.10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

В конкретному випадку, суд вважає, що начальник Управління поліції охорони в Чернігівській області І. Могдибор правомірно відсторонив працівника від роботи без збереження заробітної плати, а відтак підстав для задоволення позову не вбачається.

Слід також зазначити, що pгідно ст.29 Загальної декларацї прав людини при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Безумовно, що правові обмеження позивача в частині відсторонення від роботи є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Разом з тим, відповідне обмеження здійснюється відповідно до вимог закону і як наслідок позивач мав можливість узгодити (передбачати) свою майбутню поведінку з прийняттям цих законів; відповідне обмеження має легітимну мету і є допустимим з метою захисту громадського здоров`я та формування колективного імунітету, а також забезпечення стримування поширенню вірусу; і найголовніше вказане обмеження є необхідним в демократичному суспільстві (навіть за умови не підтримання вакцинації як такої позивачем по справі).

В даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Суд вважає, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є цілком виправданою.

Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від відповідного щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Доводи ОСОБА_2 про порушення відповідачем його права на працю є не переконливими, оскільки за ним зберіглося робоче місце і трудовий договір не був припинений, а винесення оскаржуваного наказу було прямим наслідком його відмови від вакцинації, метою якої є захист здоров`я.

Позивачем жодних доказів для піддання сумніву національної системи вакцинації не надано. Суд звертає увагу, що вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 23.09.2022.

Головуючий - суддя О. О. Карапута