Справа № 347/1968/21
Провадження № 22-ц/4808/822/22
Провадження №22-ц/4808/824/22
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О.,Василишин Л.В.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю представника Міністерства юстиції України Кузика І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Сосюри Олександра Миколайовича та Головного спеціаліста відділу правового забезпечення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року та ухвалу Косівського районного суду від 13 травня 2022 року постановлені у складі судді Драч Д.С. в м. Косів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2020 року відкрито провадження у справі №347/2095/20 про визнання позивача та членів її сім`ї такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок та земельну ділянку площею 2491 м2 позивач придбала у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 23.08.2006 року, нотаріально посвідченим нотаріусом Косівського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №3061. Вказаний правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23.08.2006 року за №1525563. Разом з тим, згідно пунктів 5 та 6 Договору на день укладення правочину майно не перебувало під забороною чи податковою заставою, тобто було вільне від будь-яких обтяжень. Постановою від 30.03.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №47036993 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Постановою від 20.05.2020 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України «про заміну сторони виконавчого провадження» замінено стягувача у ВП47036993 з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Постановою від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступника начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України все спірне майно описане та на нього накладено арешт. Підставою для накладення арешту на спірне майно, яке придбане позивачем у ОСОБА_2 за договором купівлі- продажу, стало те, що позивач до цього часу не зареєструвала за собою право власності на це майно і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно власником майна зазначено відповідача ОСОБА_2 та на все її майно накладено обтяження. Таким чином, враховуючи що спірне майно було придбане позивачем у відповідача за договором купівлі-продажу, накладення на нього арешту порушує її майнові права як власника майна. ОСОБА_1 вказує, що оскільки договір був укладений 23.08.2006 року, то саме з цієї дати право власності перейшло від ОСОБА_2 до неї, незалежно від того чи зареєстроване вона це право в Державному реєстрі. Просила скасувати арешт з майна, накладеного постановою від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступника начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а саме: з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за тією ж адресою та виключити його з опису, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи від 21.06.2018 року №26727167, від 31.03.2015 року №9243714, від 35545659 від 18.02.2020 року стосовно вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про зняття арешту з майна задоволено.

Скасовано арешт, накладений постановою від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступника начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,25га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та виключено його з опису.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи від 21.06.2018 року №26727167, від 31.03.2015 року №9243714 та № 35545659 від 18.02.2020 року стосовно житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та стосовно земельної ділянки площею 0,25га, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Сосюра О.М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 47036993 про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 10 697 331,15 грн боргу та 25 500 грн третейського збору. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві власності будинок загальною площею 116,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 05.07.2005 року, підстава - договір купівлі-продажу, 1915-Д від 16.10.1996 р. Також згідно відповіді Косівської державної адміністрації рішенням Стопчатівської сільської ради від 15.03.1998 року виділено гр. ОСОБА_2 0.25 га землі в селі Стопчатів для обслуговування житлового будинку, який вона купила згідно договору купівлі продажу від 16.01.1996 року. Згідно відповіді Головного Управління Держземагенства у Івано-Франківській області ОСОБА_2 належить на праві власності 0.25 га землі в селі Стопчатів на підставі державного акту ІФ 08-30-2-000024, який виданий на підставі рішення Стопчатівської сільської ради. 20.08.2020 р. заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сіреджуком Іваном Олексійовичем проведено опис вищевказаного майна (будинок та земельна ділянка) чим виконано доручення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Разом з тим, власником спірного майна згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно була і залишається ОСОБА_2 , яка є боржником AT «Альфа-Банк». Виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 тривають, не зупинені та не завершені, що підтверджується відкритою інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень з чим погодився і суд в оскаржуваному судовому рішенні. Зважаючи на вищевикладене AT «Альфа-Банк» вважає, що державними виконавцями було правомірно, на виконання положень норм ЗУ «Про виконавче провадження», накладено арешт на нерухоме майно, шо належить боржнику ОСОБА_2 . Окрім того, ОСОБА_1 , будучи обізнаною про опис та арешт нерухомого майна жодним чином не скористалася своїм правом про оскарження таких дій державного виконавця або ж органу державної влади до суду. Враховуючи вищевикладене, вважає невірними висновки суду першої інстанції в частині моменту виникнення права власності на спірне нерухоме майно та правомірності користування таким майном ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Судом першої інстанції помилково сплутано/ототожнено процедуру посвідчення (реєстрації) правочину купівлі-продажу нотаріусом з процедурою реєстрації права власності на нерухоме майно в 2006 році в БТІ.

В апеляційній скарзі поданій головним спеціалістом відділу правового забезпечення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. на рішення суду першої інстанції ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження №47036993 про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Альфа-Банк» заборгованості сумі 10 697 331, 15 грн та 25 500 грн третейського збору. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві власності будинок загальною площею 116.2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію власності 05.07.2005 підстава договір купівлі-продажу. Згідно відповіді Головного управління Держземагенства у Івано-Франківській області ОСОБА_2 належить на праві власності 0.25 та землі в селі Стопчатів на підставі державного акту ІФ 08-30-2-000024, який виданий на підставі рішення Стопчатівської сільської ради. Виконавче провадження стосовно ОСОБА_2 триває, не зупинене та не завершене. Враховуючи викладене вважають, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мали значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник Міністерства юстиції Україн - відділу правового забезпечення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав доводи апеляційної скарги просить задовольнити її в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що арешт, накладений на майно позивача, порушує право її власності. Хоча спірні арешти й були накладені на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, однак наразі позивачем доведено факт належності їй спірного майна на час прийняття відповідного рішення про накладення на нього арешту в межах виконавчого провадження №47036993 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь АТ «Альфа-Банк», тому арешт, накладений на спірне майно, підлягає зняттю. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та зняття арешту з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виключення його з опису, а також зняття арешту на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Стопчатів та виключення його з опису, тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачем, яка є його власником.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.08.2006 року ОСОБА_2 уклала договір із ОСОБА_1 , згідно якого як власник передала покупцю у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.а.с.7-8,76-78).

Постановою ДВС від 30.03.2015 року відкрито виконавче провадження №47036993 відносно боржника ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановою ДВС від 20.05.2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (а.с.10).

Постановою ДВС від 20.08.2020 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 116,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: с. Стопчатів Косівського району Івано-Франківської області (а.с.11-12).

За змістом витягу з державного реєстру правочинів від 23.06.2006 року згідно договору купівлі-продажу №1525563, посвідченого 23.08.2006 року за реєстровим номерпом 3065 приватним нотаріусом Ромовською О.В. - набувачем будинку що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 2491 м2 в с. с. Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області є ОСОБА_1 (а.с.16).

Договір купівлі-продажу від 23.08.2006 року спірного арештованого майна відповідає вимогам чинного на момент його укладення законодавству та його державна реєстрація була здійснена нотаріусом, який його посвідчував, відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.05.2004 року.

Згідно із 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власностіє непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини перша-друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що позивач у встановленому законом порядку набула право власності на спірне житлове приміщення та земельну ділянку ще у 2006 році, а відповідно до постанови від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступником начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,25га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зняття такого арешту та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи від 21.06.2018 року №26727167, від 31.03.2015 року №9243714 та № 35545659 від 18.02.2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. За таких обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно порушує її права як власника, оскільки арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення зі сторони боржника, однак судом встановлено, що позивачка не була боржником у виконавчих провадженнях, а арешт накладено помилково, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації то право власності набувача виникає з моменту такої реєстрації є хибним адже відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Виходячи з вищенаденого, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та зняття арешту з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виключення його з опису, а також зняття арешту на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Стопчатів та виключення його з опису, тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачем, яка є його власником.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Також правильною є ухвалу Косівського районного суду від 13 травня 2022 року щодо виправленої описки допущеної у резолютивній частині рішення суду у цій справі, так як відповідно ч.1 ст. 269 ЦПК України cуд з власної ініціативи або за заявою учасників справи може виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Виправлена описка в оскаржуваному рішенні не змінює зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Сосюри Олександра Миколайовича та Головного спеціаліста відділу правового забезпечення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року та ухвалу Косівського районного суду від 13 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта