ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року місто Чернівці справа № 727/428/22

провадження №22-ц/822/619/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника позивача адвоката Герегової Н.І.

представника відповідача Бацей Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та повернення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герегова Наталія Іванівна, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 травня 2022 року ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Герегова Н.І. звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та повернення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 червня 2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №SAMDNWFC6, на підставі якого вона отримала картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) із встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 000 гривень, який в подальшому було збільшено банком до 25 000 грн.

Вказує, що 06.11.2021 невідомі особи, без її відома, шляхом шахрайських дій, збільшили кредитний ліміт карти до 53 000 грн. та одразу ж зняли кошти з цієї картки на загальну суму 49559 грн. 25 коп. трьома переказами: 25317,50 грн., 21267,50 грн., 1068,12 грн. Про вказані дії вона довідалася із смс-повідомлення, яке надійшло на її телефон уже після збільшення кредитного ліміту та зняття коштів.

Стверджує, що про шахрайські дії та викрадення коштів вона того ж дня повідомила банк за телефоном «гарячої лінії», а також написала заяву у відділення поліції. За її заявою було зареєстровано кримінальне провадження №0001832 за ст.190 ч.1 КК України.

08.11.2021 року вона звернулася до відділення Банку в м.Чернівці по вул.Небесної Сотні, 14-а та отримала довідку по рахунку. Крім того, 10.11.2021 року вона скерувала письмового листа на адресу Відповідача з вимогою відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед здійсненням наведених у листі операцій та після цього негайно припинити дію картки та її кредитного договору.

У листі - відповіді від 14.12.2021 року банк повідомив її, що вказані дії вони вчиняти не будуть, оскільки списання коштів сталося з її вини. Більше того, банком нараховано їй відсотки у розмірі 3,5% та автоматично списано з її зарплатної картки № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) кошти на загальну суму 2260,63 грн., а саме: 26.12.2021 - 2060,63 грн. та 27.12.2021 - 200 грн.

Вважає такі дії Відповідача протиправними, оскільки будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до AT «КБ «ПриватБанк» ні в письмовому, ні в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват 24» або у будь-який інший спосіб вона не робила. Кошти списані з її рахунку третіми особами шляхом вчинення шахрайських дій.

Посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просила розірвати кредитний договір №SAMDNWFC6 від 11 червня 2020 року між нею та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», на підставі якого відкрито картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ); припинити нарахування по картці № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) в АТ КБ "ПриватБанк" щомісячних платежів за послугою "Миттєва розстрочка" згідно договору №SAMDNWFC6 від 11 червня 2020 року та заборгованості за ними, скасувавши раніше нараховані платежі та заборгованість за ними; зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок коштів у сумі 49559 грн. 25 коп. на картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2020 року №S AMDNWFC6; повернути їй ОСОБА_1 Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на картку № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) кошти у сумі 2260 грн. 63 коп; стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківского районного суду м.Чернівців від 26 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та повернення коштів - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, що дало змогу Банку ініціювати платіжні операції від імені позивача, оскільки позивач підтвердила операцію з допомогою коду, що надсилався на її фінансовий номер телефону. Суд погодився, що технічно банк не несе відповідальність за операції, що виконуються з ПІН-кодом, в додатку "Приват-24", оскільки в такому випадку немає технічної можливості встановити, ким саме була проведена операція, оскільки вважається, що код відомий тільки власнику картки, з його номера телефону, а значить, операцію виконувала вона.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герегова Н.І. в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 травня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що позивачем надано докази того, що вона виконала вимоги законодавства, Умови та правила надання банківських послуг, одразу того ж дня звернулась до відділення поліції із заявою про вчинення шахрайських дій невідомою особою, зателефонувала на «гарячу лінію» банку та першого ж робочого дня після подій (08.11.2021) за рекомендацією працівника кол-центру банку звернулась безпосередньо до відділення банку в м.Чернівці.

Як вбачається із виписки по банківській карті № НОМЕР_1 , картка заблокована саме за заявою Позивача ОСОБА_1 , що спростовує доводи Відповідача, з яким безпідставно погодився суд, що у Банку відсутня будь яка інформація про звернення ОСОБА_1 щодо блокування карти.

Позиція суду побудована на припущеннях, зокрема суд погодився з Відповідачем що Позивач своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, що дало змогу Банку ініціювати платіжні операції від імені Позивача, оскільки Позивач підтвердив операцію за допомогою коду, що надсилався на її фінансовий номер телефону. Однак жодного доказу з даного приводу Відповідачем не надано.

Відповідачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_1 дала розпорядження на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «Приватбанк» чи в письмовому чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24».

Судом першої інстанції докази у їх сукупності не досліджені, зроблені висновки не відповідають матеріалам справи, що в результаті призвело до винесення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не вірно встановив фактичні обставини справи, не дав належну оцінку зібраним доказам, не застосував відповідні норми матеріального права та дійшов до не правильного висновку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу від АТ КБ "Приватбанк" не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 червня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір Анкета-Заява №SAMDNWFC6, на підставі якого ОСОБА_1 отримала картку Універсальна 55 днів пільгового періоду №952149 (UA7796349) із встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 000 гривень, який в подальшому було збільшено банком до 25 000 грн. (а.с.47).

06 листопада 2021 року невідомі особи, без відома ОСОБА_1 , шляхом шахрайських дій, збільшили кредитний ліміт карти до 53 000 грн. та одразу ж зняли кошти з цієї картки на загальну суму 49559 грн. 25 коп. трьома переказами: 25317,50 грн., 21267,50 грн., 1068,12 грн. Про вказані дії ОСОБА_1 довідалася із смс-повідомлення, яке надійшло на її телефон уже після збільшення кредитного ліміту та зняття коштів.

За заявою ОСОБА_1 від 06.11.2021 року, зареєстровано 07.11.2021 року кримінальне провадження №0001832 за ст.190 ч.1 КК України, що підтверджується Витягом з ЄРДР (а.с.62).

08.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відділення Банку в м.Чернівці по вул.Небесної Сотні, 14-а та отримала довідку по рахунку, з якої вбачається, що її звернення враховано та картку заблоковано (а.с.8-10).

10.11.2021 року ОСОБА_1 скерувала у письмовому вигляді Повідомлення про несанкціоноване списання грошей на адресу Відповідача з вимогою відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед здійсненням наведених у листі операцій та після цього негайно припинити дію картки та її кредитного договору (а.с.12).

У листі - відповіді від 14.12.2021 року банк повідомив ОСОБА_1 , що чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу, тому Банк не може повернути переказані кошти. Для подальшого безпечного використання послуг Банку, радили змінити платіжну картку, фінансовий телефон та пароль входу в Приват24 (а.с.13).

Згідно з випискою з карти/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахунком договору №SAMDNWFC6 за період з 01.11.2021 по 05.01.2022 ОСОБА_1 нараховано та списано погашення обов`язкового платежу по картці НОМЕР_5 грошову суму в розмірі 2260,63 грн. (2060,63 грн. 26.12.2021 та 200 грн. 27.12.2021) (а.с.10).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Щодо порушення норм матеріального права та по суті позовних вимог

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, що дало змогу Банку ініціювати платіжні операції від імені позивача, оскільки позивач підтвердила операцію з допомогою коду, що надсилався на її фінансовий номер телефону. Суд погодився, що технічно банк не несе відповідальність за операції, що виконуються з ПІН-кодом, в додатку "Приват-24", оскільки в такому випадку немає технічної можливості встановити, ким саме була проведена операція, оскільки вважається, що код відомий тільки власнику картки, з його номера телефону, а значить, операцію виконувала вона.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до пункту 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно пункту 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Згідно пунктів 2.1.1.10.10 та 2.1.1.10.11. Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до пункту 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Пунктом 2.1.4.52.3 визначено клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі карти Банк блокує можливість використання картки в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном..

Відповідно до п. 2.1.4.57.4. Суми коштів по операціях, які оскаржуються Клієнтом, повертаються на поточний рахунок Клієнта після повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком, який представив операцію до оплати, відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 , як користувач картки послуг щодо збільшення ліміту та замовлення послуги переказ коштів зі своєї картки не замовляла, для їх виконання банком жодних дій не вчиняла, одразу звернувшись на гарячу лінію ПриватБанк та першого ж робочого дня до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» для з`ясування питання щодо зняття з її картки значної суми коштів без її розпорядження, а також звернулась до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за її карткою.

Оцінюючи доводи позивача, колегією апеляційного суду взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно відповідачу.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, колегія апеляційного суду виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

При цьому відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не довів вину позивача у вказаних операціях, зокрема, щодо вчинення позивачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ «КБ «ПриватБанк» письмово, чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», чи за допомогою свого фінансового телефону.

В матеріалах справи міститься виписка по картці рахунку № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що кошти в сумі 25317,50 грн., 21267,50 грн. та 1068,12 грн. були переказані з карти (а.с.8).

При цьому, на відміну від інших переказів немає посилання на переказ цих коштів з картки через додаток Приват 24.

АТ КБ «Приватбанк» не довело належними та допустимими доказами, яким чином та через яку систему був здійснений переказ спірних коштів.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивач здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі №336/3989/19 (провадження №61-13978св20), постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц (провадження №61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), постанові Верховного Суду України у складі судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №61-4665св22.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок коштів у сумі 49559 грн. 25 коп. на картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2020 року №S AMDNWFC6 та про повернення ОСОБА_1 Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на картку № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) списаних грошових коштів у сумі 2260 грн. 63 коп.

Відповідно до вимог статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи істотне порушення банком вимог Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, Умов та правил надання банківських послуг, зокрема наявності факту здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за послугу «Миттєва розстрочка» за кредитні кошти, які нею не отримувались, а сама послуга не замовлялась, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, про застосування до спірних правовідносин положення статті 651 ЦК України та розірвати кредитний договір, оскільки банком було допущено вказане порушення, яке за своєю суттю є істотним.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктами першим, четвертим частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 травня 2022 року скасувати.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при подачі позову до суду першої інстанції та при подачі апеляційної скарги судовий збір не сплачувала, оскільки вона звільнена від сплати судового збору у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За подання до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 1984,80 грн., а за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 2977,20 грн., а всього - 4962 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з відповідача на користь Держави слід стягнути 4962 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герегова Наталія Іванівна, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 травня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати кредитний договір №SAMDNWFC6 від 11 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», на підставі якого відкрито картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ).

Припинити нарахування по картці № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" щомісячних платежів за послугою "Миттєва розстрочка" згідно договору №SAMDNWFC6 від 11 червня 2020 року та заборгованості за ними, скасувавши раніше нараховані платежі та заборгованість за ними.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" здійснити перерахунок коштів у сумі 49559 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 25 коп. на картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2020 року №SAMDNWFC6.

Повернути ОСОБА_1 Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на картку № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) кошти у сумі 2260 (дві тисячі двісті шістдесят) гривень 63 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь Держави судові витрати в розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 вересня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

А.І.Владичан