Провадження №22-ц/812/698/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Калашник А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №467/648/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Савінова Олександра Івановича у приміщенні цього суду 18 січня 2022 року, повний текст якого складений 21 січня 2022 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а :

02 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року (далі-Кредитний договір).

03 травня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» уклали Договір відступлення права вимоги №114/58-F, відповідно до умов якого, відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року.

10 травня 2018 року ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір відступлення права вимоги №1, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників, в тому числі - до відповідача ОСОБА_1 , який має непогашену заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року у розмірі 17067,05 грн., з яких: 16686,07 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 380,98 грн. заборгованість за відсотками (включаючи нараховані).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року у розмірі 17067,05 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. від 08 липня 2021 року цивільну справу №467/648/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

17 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та виклав заперечення проти позову. Зазначив, що заборгованість, яка у нього існувала за договором про надання банківський послуг та послуг у сфері страхування від 23 лютого 2016 року № 010/0069/82/0354377, була ним погашена в повному обсязі 22 січня 2018 року, що підтверджується копією квитанції. Того ж дня, враховуючи його заяву про припинення договору та квитанції про сплату кредитних коштів, працівник Южноукраїнського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрізала кредитну картку № НОМЕР_1 , випущену банком на його ім`я, і повідомила йому про припинення кредитного договору № 010/0069/82/0354377 від 23.02.2016 року. Відтак, позивач повинен був дізнатися про припинення кредитного договору № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року ще 10 травня 2018 року. Також, зазначає, що позивач не надав доказів отримання ним кредиту та грошових коштів у сумі 17 067, 05 грн. та виписки з його рахунку за вказаним кредитом на підтвердження наявності заборгованості. При цьому, зазначає, що сам факт укладання договору відступлення права вимоги № 1 від 10 травня 2018 року не є безумовною підставою вважати доведеним той факт, що у нього була наявна заборгованість у сумі 17 067, 05 грн.

Посилаюсь на вказане та недоведеність позовних вимог, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Також, 17 вересня 2021 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до вимог позивача, в якій він зазначає, що його зобов`язання за кредитним договором були припинені ще 22 січня 2018 року, про що позивач повинен був дізнатись 10 травня 2018 року під час укладання договору про відступлення права вимоги. Окрім того, позивачем було додано до позовної заяви копію повідомлення від 18 червня 2018 року № 002645044-1 на його ім`я, відповідно до змісту якого позивач надав йому строк для погашення кредиту до 28 червня 2018 року. Тобто, з 28 червня 2018 року позивачу було достеменно відомо про порушення його законних прав та інтересів.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 вважав, що позивачем було порушено трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 січня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що строк позовної давності зі стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 28 червня 2021 року, відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїх зобов`язань та надання кредитних коштів відповідачу відображено у розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року, відповідно до якого користування кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту, встановленого на картковому рахунку, відповідач здійснював в період з 09 березня 2016 року по 08 січня 2018 року як шляхом зняття готівки з кредитної картки, так і шляхом здійснення безготівкових платежів, оплачуючи вартість товарів та послуг, при цьому за період користування кредитною карткою у відповідності до умов кредитного договору двічі було збільшено кредитний ліміт. Так, 09 грудня 2016 року було збільшено з 13 000 грн. до 16 200 грн., 19 серпня 2017 року ліміт збільшено з 16 200 грн. до 16 700 грн. Під час розгляду справи в суді відповідач не заперечував факт укладання вказаного договору. Всі нарахування, відсотки, пеня за порушення зобов`язань та інші платежі нараховувались виключно первісним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до п. 9.10 кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності у сімдесят років, відтак суд першої інстанції невірно прийшов до висновків про сплив строку позовної давності. Окрім того, перебіг вказаного строку починається з 23 лютого 2020 року - із закінчення строку користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзив мотивований тим, що заборгованість відповідача за Кредитним договором повністю погашена 22 січня 2018 року, у зв`язку з чим цей договір припинений через повне виконання зобов`язань. Позивач не надав доказів отримання відповідачем споживчого кредиту та споживання грошових коштів на суму 17067 грн. 05 коп., зокрема на підставі первинних документів виписки за особовим рахунком, що доводить відсутність у відповідача кредитного зобов`язання. Також, на думку представника відповідача, слід звернути увагу на процесуальну поведінку позивача, який двічі звертався з аналогічним позовом та не був присутнім у судових засіданнях. Тому вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, який сплинув ще 28 червня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377.

Згідно пунктів 1.1, 1.3 договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у суму 13000 грн. (а.с.3-7).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається з 23 лютого 2016 року та закінчується 23 лютого 2020 року.

На період з 23 лютого 2016 року по 23 квітня 2016 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом складає 25% річних. З 24 червня 2016 року процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 42% річних, без укладання додаткової угоди до Договору (п.1.5 Кредитного договору).

На період з 23 лютого 2016 року по 23 квітня 2016 року (включно) розмір процентної ставки за користування недозволеним овердрафтом складає 25% річних. З 24 червня 2016 року процентна ставка за користування недозволеним овердрафтом застосовується в розмірі 42% річних, без укладання додаткової угоди до Договору (п.1.6 Кредитного договору).

Згідно з п.1.7. Кредитного договору відкритий на умовах Договору банківського обслуговування поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, № 0/, розрахунково-касового обслуговування якого здійснюється Банком з застосуванням умов Договору банківського обслуговування та Договору. З моменту укладання Договору, схема обслуговування Банком КР Клієнта змінюється з дебетової на дебетова-кредитну.

Відповідно до п.1.13 Кредитного договору Клієнт має право отримувати Кредит протягом встановленого пунктом 1.4. Договору Строку користування Кредитом.

Пунктом 9.3 Кредитного договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного погашення Клієнтом грошових зобов`язань за Договором.

Згідно з п. 9.10 Кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Договору застосовується строк позовної давності у сімдесят років.

Внесення змін, доповнень, а також дострокове припинення дії договору здійснюється шляхом укладання між Сторонами Договору відповідних додаткових угод, якщо інше прямо не передбаченого Договором (п.9.11 Кредитного договору)

03 травня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» уклали Договір відступлення права вимоги №114/58-F, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. За договором відбулося відступлення права вимоги щодо Портфелей заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку №1 до Договору в межах загальної суми (без урахуванням пені) за всіма Портфелями заборгованості 42000000 грн. (а.с.13-14).

10 травня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги №1, згідно умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до умов договору відбулося відступлення права вимоги щодо Портфелей заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку №1 до Договору в межах загальної суми (без урахуванням пені) за всіма Портфелями заборгованості 42000000 грн. (а.с. 15-18).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до Договору відступлення права вимоги № 1 від 10 травня 2018 року, сформованого позивачем 02 липня 2020 року (а.с.18), відомості щодо ОСОБА_1 та кредитного договору № 010/0069/82/0354377від 23 лютого 2016 року внесені до списку боржників з загальним розміром заборгованості 17 067, 05 грн.

18 червня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено Повідомлення про укладення договору відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 19, 20).

Так, згідно повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 010/0069/82/0354377 зазначено, що позивач вважає строк виконання зобов`язання за кредитним договором (а саме суму наданого кредиту; відсотки (проценти) за користування кредитом; комісії; неустойки; штрафні санкції та інші можливі платежі) таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення (а.с. 20).

Так, відмовляючи у позові, суд вважав, що позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності, який сплив 28 червня 2021 року, оскільки настанням строку виконання зобов`язання за кредитним договором (а саме суму наданого кредиту; відсотки (проценти) за користування кредитом; комісії; неустойки; штрафні санкції та інші можливі платежі) відбулось 28 червня 2018 року згідно повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 010/0069/82/0354377 від 18 червня 2021 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За такого між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору. Факт укладання кредитного договору відповідачем не оспорювався.

Згідно з розрахунком ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», наданим позивачем, відповідач має станом на 15 червня 2018 року прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 17067,05 грн., з яких: 16686,07 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 380,98 грн. заборгованість за відсотками (включаючи нараховані) (а.с. 21-22).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини 2статті 258 ЦК України).

У силу частини 1 статті 259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

Пунктом 9.10 Кредитного договору передбачено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Договору застосовується строк позовної давності у сімдесят років.

Тобто у справі, яка переглядається, сторони, укладаючи договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 домовились про збільшення визначеної законом загальної позовної давності, що відповідає положенням частини 1 статті 259 ЦПК України та принципу свободи договору, закріпленого статями 6, 627 ЦК України.

Позивач звернувся до суду через засоби поштового зв`язку 02 липня 2021 року, що відповідає поштовій позначки на конверті, отже звернувся в межах сімдесятирічної позовної давності.

За наведеного, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами позивача є безпідставним.

Також суд, вирішуючи спір, не встановив доведеність (недоведеність) позовних вимог, а обмежився лише констатацію того, що позивачем пропущена позовна давність. Такий висновок суду суперечить вимогам закону та усталеній судовій практиці.

Так, Верховний Суд неодноразово констатував, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61),№ 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

За такого до обговорення питання дотримання позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав суд зобов`язаний визначитися щодо доведеності позовних вимог. Однак суд першої інстанції такі вимоги не виконав.

Колегія суддів на підставі наявних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин дійшла висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.

Так, факт укладання кредитного договору з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надання позичальнику та використання ним кредитних коштів відповідачем не оспорювались, але наявність заборгованості та визначений позивачем її розмір заперечувались ним.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, а також зміст заперечень відповідача, позивач мав довести, а суд перевірити на підставі наданих сторонами доказів факт переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23 лютого 2016 року, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором.

Так, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 країни). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Тобто одним з видом правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що є правонаступником первісного кредитора у Кредитному договорі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі Договору відступлення права вимоги №114/58-F від 03 травня 2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», відповідно до умов якого, відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377 від 23.02.2016 року та на підставі Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 , за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0069/82/0354377від 23.02.2016 року.

На підтвердження цього позивач долучив до позовної заяви копію укладеного Договору відступлення права вимоги №114/58-F від 03 травня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» та Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до пункту 2.2 Договору відступлення права вимоги №114/58-F від 03 травня 2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо Портфелем Заборгованості, сформованих Первісним кредитором за власним рішенням та визначеної ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку № 1 до Договору в межах загальної суми (без урахування пені) за всіма Портфелями Заборгованості 42 000 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 2.2. Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо Портфелем Заборгованості, сформованих Первісним кредитором за власним рішенням та визначеної ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку № 1 до Договору в межах загальної суми (без урахування пені) за всіма Портфелями Заборгованості 42 000 000, 00 грн.

Згідно з пунктом 2.3.3 Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» первісний кредитор в дату відступлення прав вимоги готує на підписання новому кредитору в письмовій (та одночасно в електронній згідно умов п.п 8.8 Договору) формі Реєстр Боржників, яким фіксується відступлення Прав Вимоги за сформованим Портфелем Заборгованості. Новий кредитор в цей же день підписує Реєстр Боржників, проставляє печатку та повертає його Первісному кредитору.

Сторони погодили, що відступлення Прав Вимоги за сформованим Портфелем Заборгованості здійснюється не пізніше 5 робочих днів з дати отримання коштів у розмірі сумарної вартості Одиничних цін, визначених п. 3.2 договору.

Сторони погодили, що Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру Боржників за формою, передбаченою Додатком № 3 до Договору.

Слід зазначити, що позивачем не було надано до суду жодних додатків до вказаних договорів. Позивачем взагалі не підтверджено відступлення права вимоги до боржника (позичальника) у Кредитному договорі за Договором відступлення права вимоги №114/58-F від 03 травня 2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк».

Наданий позивачем витяг з реєстру боржників не є додатком № 3 до Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Так, позивач надав витяг з реєстру боржників № 2 до Договору відступлення права вимоги № 1 від 10 травня 2018 року (а.с.18), в якому зазначений відповідач, проте вказаний витяг не містить підписів сторін договору - ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що позивачем в порушення вимог закону щодо розподілу обов`язку доказування не надано доказів того, що до нього в установленому законом порядку, на підставі Договору відступлення права вимоги №114/58-F від 03 травня 2018 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», та Договору відступлення права вимоги №1 від 10 травня 2021 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», перейшли права вимоги за Кредитним договором. Отже відсутні підстави для стягнення на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором.

Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

На підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надав лише розрахунок заборгованості станом на 15 червня 2018 року (а.с.21-22), складений первісним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який містить наступні чисельні показники заборгованості: загальний, основної заборгованості, заборгованості за відсотками, комісії та пені. Будь-яких відомостей щодо порядку та часу утворення вказаної заборгованості, механізму розрахунку, внесених позичальником суми на погашення заборгованості не відображені.

Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника.

За такого суд першої інстанції з огляду на предмет спору, зміст позовних вимог та заперечень відповідача, не перевірив заявлені позивачем вимоги в частині обґрунтованості та правильності розрахунку заборгованості та доводи відповідача про погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є недоведеними і саме з цих підстав позов не може бути задоволений.

Оскільки висновок суду першої інстанції про відмову у позові вірний, але зроблений з неправильним застосуванням положень матеріального права, а саме положень ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини та застосування позовної давності, в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення про відмову у позові, який є недоведеним.

При цьому колегія суддів, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, вважає за можливе на підставі вимог частини 4 статті 367 ЦПК України не обмежуватися доводами апеляційної скарги.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що скасування рішення суду апеляційним судом не призвело до задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору, який з урахуванням відмови у позові покладаються на позивача.

Щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Борисенко О.В. заявила клопотання, в якому просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 10000 грн. оплати професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження цих витрат позивачем були надані копії договору № 3 від 26 липня 2022 року Про надання правничої допомоги, який укладений між Адвокатським бюро «Борисенко О.В.» та ОСОБА_1 та меморіального ордеру від 26 липня 2022 року про сплату ОСОБА_2 за послуги адвоката Борисенко О.В. 10000 грн.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5,6 статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України).

Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Європейський Суд) у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 1-15005св19), у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Такі критерії застосовує Європейський суд, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Пунктами 1.1, 1.2 договору № 3 від 26 липня 2022 року Про надання правничої допомоги ОСОБА_1 та адвокат Борисенко О.В. домовились, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором у справі № 467/648/21 за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Предмет цього договору охоплює безпосередньо надання правової допомоги замовнику та представництво його інтересів в Миколаївському апеляційному суд.

Згідно пункту 3.1 цього договору гонорар адвоката за правову допомогу, визначену у пункту 1.1 Договору, яку адвокат здійснює до отримання рішення суду апеляційної інстанції, становить 10000 грн.

Представником позивача надіслані заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якій також зазначає про те, що відповідачем не надано допустимих та достовірних доказів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу. Представник позивача наголошує на тому, що відповідачем не надано тарифів на адвокатські послуги, що не дає можливості встановити похідні нарахування гонорару адвоката.

Колегія суддів відхиляє заперечення представника позивача щодо розміру судових витрат на правничу допомогу відповідача в апеляційному суді, оскільки вважає їх непереконливими.

Так, розмір гонорару відповідач та його представник адвокат визначили у договорі і розмір цього гонорару перерахований відповідачем адвокату. Доказів щодо неспівмірності наданих адвокатом послуг позивачем не наведено.

Оскільки позивачем надані достатні та належні докази на підтвердження здійснених ним витрат на правничу допомогу, які обумовлені договором, а також з урахуванням складності справи, її значення для відповідача як споживача банківських послуг, реальності участі адвоката у розгляді справи в суді апеляційної інстанції (заявлене ним клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, продовження строку на подання відзиву, подання відзиву на апеляційну скаргу), колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заперечень позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а тому вважає співмірним заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 10000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складений 26 серпня 2022 року