ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1094/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Черкаська міська рада, ОСОБА_2

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року, у складі судді Романенко В.А., -

в с т а н о в и в :

09.12.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовною заявою до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина.

07.09.2016 року він, на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Романій Н.В. 06.04.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1279, отримав свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 .

В той же день його право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване реєстратором Лук`яновою Т.І. (нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори).

До складу спадщини увійшли: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Черкаським житлово-експлуатаційним відділом 25 липня 1986 року, зареєстрованого у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 липня 1986 року за №11297.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016 року спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку з прибудовою під літ. «А-І», «а» дерев`яний, обкладений цеглою, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. та надвірних споруд: сараї під літ. «Б, б, В», погріб під літ «Г», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 1-4, колодязь № «5».

Зазначав, що має намір оформити свої спадкові права на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_4 , однак внаслідок того, що остання за життя не зверталась до міської ради за уточненням площі та не зареєструвала її у відповідних державних органах на себе, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі.

За викладених обставин змушений звернутися до суду задля визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Крім того, вказував, що 23.05.2019 року Черкаська міська рада ухвалила рішення № 2-4638 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)».

Вважав, що вищезгадане рішення органу місцевого самоврядування є незаконним, таким, що порушує його права, а тому підлягає скасуванню.

Згідно технічного паспорту на домоволодіння вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано його житловий будинок з прибудовами, має чітко визначені межі, а саме північна сторона 39,77 м., південна сторона 39,77 м., східна сторона 30,40 м., західна сторона 30,20 м., по периметру ділянка огороджена парканом висотою 1,5 м.

Площа земельної ділянки складає 1205 кв.м., із них під будівлями 113,0 кв.м., під городом 778,0 кв.м., під двором 314,0 кв.м.

Згідно відмітки на технічному паспорту останній складено 22.12.1983 року та зареєстровано Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації за № 11297.

Згідно рішення Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер :01:019:0107) по АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Межі його земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 накладаються в натурі (на місцевості) на земельну ділянку, що передана у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Оскаржуване рішення Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4638 є незаконним та таким, що порушує його право на спадкування та/або приватизацію, а тому підлягає до скасування.

Звертав увагу суду, що ні його добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, ні примусового припинення його права землекористування / власності не відбулось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 та ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року залучено до участі у справі, в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 його дружину - ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_4 .

28.05.2021 року ОСОБА_1 подано позовну заяву в новій редакції, в якій вона просила визнати за нею в порядку спадкування після ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:019:0107. Визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)». Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0,0970 га, виданий на ім`я ОСОБА_2 відповідно до рішення Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року, кадастровий номер :01:019:0107 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року позов задоволено частково. Вирішено визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 ». Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 з припиненням права власності, зареєстрованого відповідно до законодавства в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.06.2019 року за № 31896248. В іншій частині відмовлено.

Визнаючи незаконним та скасовуючи рішення Черкаської міської ради №2-4638 від 23.05.2019, суд своє рішення мотивував тим, що межа земельної ділянки, наданої ОСОБА_2 у приватну власність рішенням Черкаської міської ради №2-4638 від 23.05.2019, проходить впритул до житлового будинку та надвірних споруд позивача. Межі огорожі під №1-4 чітко окреслюють межі земельної ділянки, якою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно користувалися, право користування якою закріплено відповідним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878, та доказів, що спірна земельна ділянка вибула з користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , представником Черкаської міської ради суду не надано.

В частині позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування суд відмовив, виходячи з того, що позивачу необхідно звернутися у відповідні органи для отримання державного акту на право власності на землю, оскільки за життя ОСОБА_4 скористалася своїм правом та розпочала процедуру оформлення земельної ділянки, проте не завершила її в зв`язку з смертю.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Манзар Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати за правничу допомогу у сумі 5000 грн та судовий збір.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права та є необґрунтованим.

Вказує, що на момент розроблення відповідачем проекту із землеустрою, земельна ділянка відносилася до земель комунальної форми власності, не була надана у користування та на ній відсутні об`єкти нерухомого майна.

Земельна ділянка позивача має кадастровий номер :01:019:0115, площею 0,0466 га за адресою АДРЕСА_2 , що і є прибудинковою територією домоволодіння, на якій розміщені абсолютно усі об`єкти нерухомого майна, та якою за життя користувався ОСОБА_3 , як присадибною ділянкою.

Відповідач приватизував вільну, не надану у власність земельну ділянку на підставі рішення сесії ЧМР 23.05.2019 №2-4638 про передачу земельної ділянки у власність відповідно до передбаченої чинним земельним законодавством процедури.

Зазначає, що з моменту отримання рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878 ОСОБА_4 не вчинила жодних дій щодо продовження процедури приватизації. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , до якої перейшли всі права та обов`язки саме від померлого ОСОБА_3 , а не від ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_3 за життя не був ні користувачем, ні власником спірної земельної ділянки, а лише власником житлового будинку з надвірними спорудами та користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0466 га кадастровий номер :01:019:0115, а тому відповідач ОСОБА_2 , набувши право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:019:0107, яка межує з вищезазначеним домоволодінням, ніяким чином не порушує права позивача.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 , який був спадкоємцем ОСОБА_4 , не звертався до органів місцевого самоврядування для завершення процедури приватизації земельної ділянки, розпочатої ОСОБА_4 . Таким чином, до позивача ОСОБА_1 перейшли права та обов`язки, які належали померлому ОСОБА_3 , а тому вона в силу статей 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України не може бути позивачем по даній справі, оскільки відповідач не порушує її права.

Також, скаржник зазначає, що судом допущено порушення норм процесуального права, зокрема, судом долучено до справи рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878, яке подане позивачем після 28 січня 2022 року, тобто після спливу двох років після подання позовної заяви і закриття підготовчого судового засідання, за відсутності клопотання про неможливість подати даний доказ вчасно.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаська міська рада просить апеляційну скаргу задовольнити, мотивуючи тим, що ані позивач, ані спадкодавець до органів місцевого самоврядування про завершення процедури приватизації, розпочатої ОСОБА_4 , не зверталися.

Звертає увагу, що відповідач відповідно до вимог закону реалізував процедуру безоплатного отримання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації на підставі ст. 118 ЗК України.

Натомість, звертаючись до суду з даним позовом, позивач повинен був довести які його права порушені, невизнані або оспорені відповідачами й за захистом яких прав він звернувся. Крім того, окрім доведення незаконності спірного рішення суб`єкта владних повноважень, позивач також має довести, на якій підставі та з якого моменту ним набуто суб`єктивне матеріальне право або законний інтерес, на захист якого подано позов, а також факт порушення спірним рішенням вказаного права чи інтересу.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Ґудзь О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_4 та відповідно її спадкоємці отримали та фактично користувались спірною земельною ділянкою раніше ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету ЧМР народних депутатів від 23.09.1987 №186 та рішення виконавчого комітету ЧМР від 31.12.1997 №878, які не скасовані та є дійсними.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням Черкаська міська рада позбавила позивача частини її земельної ділянки, разом з частиною її приватної власності огорожі під №1-4, що є грубим порушенням її прав. Визначення та встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося не лише без погодження із суміжним землекористувачем ОСОБА_3 , а і взагалі без зазначення його, як суміжного землекористувача.

Звертає увагу, що незавершення процедури приватизації спадкоємцями ОСОБА_4 не тягне за собою припинення у них права користування відповідним майном. Проте, відповідач, отримав земельну ділянку у визначених межах згідно оскаржуваного рішення, що порушує права позивача, оскільки ОСОБА_2 порушив встановлений фактичний порядок користування земельною ділянкою спадкоємців ОСОБА_4 .

Також наголошує на тому, що ОСОБА_1 не мала об`єктивної можливості звернутись до органу місцевого самоврядування для завершення процедури приватизації, адже на момент прийняття спадщини як житловий будинок, так і спірна земельна ділянка були незаконно відчужені, що підтверджено відповідними судовими рішеннями.

У позивача, як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , який в свою чергу був спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , є право звернутися до відповідних органів для отримання державного акту на право призваної власності на землю та завершити процедуру приватизації як спадкоємиці, а тому оскаржуване рішення ЧМР про передачу земельної ділянки іншій особі відповідачу порушує її права.

Крім того, вказує, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, які скаржник просить стягнути, є неспівмірними із складністю справи, обсягом наданих послуг, затраченим часом на надання цих послуг, та не відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їх розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Разом із тим, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки із земель комунальної власності. Згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878 за заявою громадян та керуючись статтями 6, 10, 17, 19 ЗК України, ОСОБА_4 , зокрема, виділено у приватну власність земельну ділянку 0,1 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Після смерті ОСОБА_4 27.11.2004, ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом від 06.04.1993, посвідченим старшим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Романій Н.В. (а.с.94 т. 2).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016, ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Черкаським житлово-експлуатаційним відділом 25 липня 1986 року, зареєстрованого у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 липня 1986 року за № 11297. Житловий будинок з прибудовою під літ. «А-І», «а» дерев`яний, обкладений цеглою, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. та надвірних споруд: сараї під літ. «Б, б, В», погріб під літ «Г», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 1-4, колодязь № «5».

Крім того, згідно з положенням ст. 1216 ЦК України до ОСОБА_3 , як спадкоємця, перейшли всі права та обов`язки після смерті ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_3 мотивував свої вимоги тим, що він має намір оформити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , якою користувалася ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.02.2020 серія НОМЕР_1 (а.с.137 т. 1).

27.04.2020 після смерті ОСОБА_3 його дружина - ОСОБА_1 прийняла спадщину та відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року була залучена до участі у справі в якості правонаступника позивача (а.с. 136, а.с.149-150 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач не скористалася своїм правом на звернення до відповідних органів місцевого самоврядування для завершення процедури приватизації, з чим погоджується колегія суддів та ніким з учасників справи не оспорюється.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який в свою чергу був спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , то вважається, що позивачка набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_4 , на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Тому протилежні доводи скаржника є безпідставними та спростовуються наведеним.

Стосовно рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 », а також скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно з ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже, позивач зобов`язана довести, що рішенням Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_2 » порушено її права та інтереси.

В обгрунтування позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 незаконно набув право власності на земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер :01:019:0107) по АДРЕСА_3 , оскільки межі земельної ділянки, якою користується позивачка, в натурі накладаються на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_2 , а також, що з спадкодавцем ОСОБА_3 акт визначення та погодження меж земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0107 від 20.10.2018 ніхто не погоджував.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016, ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

За змістом статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент отримання свідоцтва про право власності на спадщину від 07 вересня 2016 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

До ОСОБА_3 , який отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину у власність будинок за адресою: АДРЕСА_2 перейшло право користування лише на земельну ділянку, на якій розміщений будинок та надвірні споруди.

На час винесення оспорюваного рішення Черкаської міської ради та розгляду даної справи, жодного правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку, як і на земельну ділянку, надану рішенням відповідачу у власність, позивач не має.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 23.09.1987 №186 затверджено обміри земель в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Так, за адресою АДРЕСА_5 загальна площа 1 494 к.в.м, зареєстровано за землекористувачем по нормі присадибну ділянку розміром 910 кв.м., залишки 584 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878 ОСОБА_4 виділено у приватну власність земельну ділянку 0,1 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. ОСОБА_4 не завершила процедуру приватизації вказаної земельної ділянки, на що мають право її спадкоємці, як встановлено вище. Однак, вищевказаний розмір земельної ділянки перебував у її постійному користуванні на підставі рішень Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 23.09.1987 та №186 Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.12.1997 №878, які не скасовані та є чинними на даний час, в зв`язку з чим права позивача, як користувача земельної ділянки, на якій розташовані житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 порушені оспорюваним рішенням.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає, що позивач не довела достатніми та належними доказами порушення своїх прав рішенням Черкаської міської ради № 2-4638 від 23.05.2019 року.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Рішенням Черкаської міської ради від 23.05.2019 №2-4638 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 громадянина ОСОБА_2 . Передано ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,0970 га кадастровий номер :01:019:0107 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2019, державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 відбулася 05.06.2019 за № 31896248.

Відповідно до проекту землеустрою, на момент розроблення проекту земельна ділянка відносилась до земель комунальної форми власності, не була надана у користування та на ній відсутні об`єкти нерухомого майна.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду, що оскаржуване рішення порушує права позивача на користування земельною ділянкою, так як межі огорожі під №1-4 чітко окреслюють межі земельної ділянки, якою постійно користується позивач.

Так, позивачем не доведено, що земельна ділянка, передана відповідачу у власність накладається на земельну ділянку позивача, на якій розташований її житловий будинок з надвірними спорудами, як і не доведено що частина земельної ділянки, якою користується позивач, передана рішенням відповідачу у приватну власність.

Суду не доведено, що ОСОБА_3 , як і його спадкоємиця - ОСОБА_1 були користувачами, або власниками земельної ділянки (її частини) кадастровий номер :01:019:0107, яка передана відповідачу безоплатно у приватну власність, а тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 порушує права позивача.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, порушенні норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні зазначених вище позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів змінює і розподіл судових витрат.

Згідно із ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів вважає, що заявлений скаржником розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. є співмірним з часом, витраченим адвокатом на участь у судовому засіданні та підготовці апеляційної скарги, обсягом виконаної адвокатом роботи, складністю справи, а також значенням справи для відповідача.

Тому, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають до стягнення судові витрати, а саме 11 305 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 000 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року у даній справі в оскаржуваній частині скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради, а також визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору в розмірі 11 305 грн 20 коп. та за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков