ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1566/21
"23" серпня 2022 р. смт. Петриківка
Петриківський райсуд Дніпропетровської області Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., без участі сторін, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх сторін: Відділ у Петриківському міськрайонного управління у Петриківському району та у м.Камьянське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності
28.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом, в якому вказав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Петриківської селищної ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області від 14 грудня 1994 року йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства.13 травня 2019 року позивач звернувся до ФОП « ОСОБА_3 » з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості загальною площею ' 0,5378 га. Після виготовлення проекту землеустрою подав його на затвердження до відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Позивач вважає, що зареєстрована земельна ділянка відповідача знаходиться в фактичних межах його земельної ділянки, що унеможливлює її реєстрацію в Державному земельному кадастрі, то його права, як користувача земельної ділянки який має право на отримання її у власність, та реєстрацію такого права, порушені внаслідок внесення невірних даних щодо меж земельної ділянки відповідача до земельного кадастру, що відбулось при виготовленні технічної документації на підставі якої видано оскаржуваний державний акт.
22.11.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі і призначено справу до підготовчого засідання з викликом сторін.
В підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
09.03.2022 року підготовче засідання було закрите і призначено справа до судового розгляду.
В судове засідання позивач та його представник до суду не явився, до суду надійшло заява 28.07.2022 року від ОСОБА_1 про слухання справи у його відсутність, просить задовольнити його позов у повному обсязі.
26.04.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Левечко О., в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 пославшись на те, що позивачем не оформлено право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться його житловий будинок, тож земельна ділянка є комунальною власністю, не надано право установчих документів на житловий будинок по АДРЕСА_1 , відсутні докази що відповідач межує із позивачем земельними ділянками ( а.с.76)
Відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не явився ( а.с.57, 63,84) до суду повернулись поштові повідомлення про його виклик до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання.
Відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наданих доказів ( постановляє заочне рішення ).
Ознайомившись із матеріалами справи, дослідивши докази та заперечення на які посилаються сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено наступні юридичні факти та правовідносини.
13.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до інженера-землевпорядника ОСОБА_3 із заявою про організацію роботи технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею
0,5378 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.21), пославшись на рішення № 8 Петриківської селищної ради від 14.12.1994 року, яким було йому виділено по вищевказаній адресі земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства ( а.с.25).
Як вбачається із плану земельної ділянки ОСОБА_1 та акту встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою АДРЕСА_1 суміжними землекористувачами позивача є землі мешканців селища Петриківка ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Петриківської селищної ради, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а.с.35, 38), із яких вбачається , що земельна ділянка позивача не межує із земельної ділянкою відповідача.
Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2 має земельну ділянку площею 0,3341 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 і його право власності посвічено Державним актом на право власності на земельну ділянку від 11.04.2006 року ( а.с.6).
Яким чином відповідач порушив право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 в суді позивачем нічим не доведено, не надано правоустановчих документів на вказаний житловий будинок і відсутні докази того, яким чином порушені його права з боку ОСОБА_2 .
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свогоособистого немайнового або майнового права та інтересу.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.
Крім того, в рамках розгляду зазначеної справи № 826/4406/16 Верховним Судом було зазначено, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Позивач ОСОБА_1 не довів , що відповідач своїми діями порушує його право користування земельної ділянки. Право власності відповідача є непорушним , підстав для скасування ОСОБА_2 державного акту про право власності на земельну ділянку відсутні, а тому за таких обставин суд не вбачає наявності порушеного права позивача, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі.
Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , так як ним не доведено в судовому порядку, що відповідачем порушені його права.
Судові витрати належить залишити на позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як ОСОБА_1 відмовлено в позовних вимогах в повному обсязі.
На підставі викладеного і керуючись ст.19 Конституції України , ст. 3,15, 16 ЦК України, ст. ст. 12, 76 - 81, 141 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В
В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх сторін: Відділ у Петриківському міськрайонного управління у Петриківському району та у м.Камьянське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. М. Іщенко