ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/2187/20 Номер провадження 22-ц/814/1846/22Головуючий у 1-й інстанції Карімов І.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 вересня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У червні 2020 року представник АТ «Акцент-Банк» (далі по тексту - позивач; А-Банк),звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.06.2019 відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC6та отримання кредитної картки. Після чого йому було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому станом на 26.05.2020 утворилась заборгованість у сумі 21 151,71 грн, з якої: 12 584,00 грн - заборгованість за кредитом; 8 567,71 грн - заборгованість по відсоткам.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 вересня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі тіла кредиту - 12 584,00 грн та судовий збір 1 250 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог; в іншій частині вимог відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Акцент-Банк» прохають рішення місцевого суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити рішення про задоволення їх позовних вимог в повному об`ємі.

Вказували, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги факт, що в анкеті заяві відповідач своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку, тривалий час користувався кредитними коштами та сплачував періодичні платежі.

Відмовляючи у стягненні відсотків, місцевий суд не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 284/157/20, та помилково при розгляді справи застосував правову позицію Верховного Суду у справі № 342/180/17, не врахувавши наявність паспорта споживчого кредиту, який відповідач підписав з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що 18.06.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки.

На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 18.06.2019 ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши Анкету - заяву ОСОБА_1 надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, примірник якого він згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту: www.a-bank.com.ua.

Також, місцевим судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивач додав до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розмішених на сайті банку, та Тарифи, які не містять підпису відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 26.05.2020 утворилась заборгованість в розмірі 21 151,71 грн, яка складається із: 12 584,00 грн -заборгованості за кредитом, 8 567,71 грн - заборгованість по відсоткам.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та відмовляючи у стягненні відсотків, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем у справі не надано до суду доказів укладання з відповідачем договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення заборгованості за відсотками.

доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає висновки місцевого суду в оскаржуваній частині (частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом) ухвалені у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права та відповідають обставинам справи.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення місцевого суду не оскаржено та не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ "Акцент-Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому виходячи із змісту статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В Анкеті-заяві позичальника від 18.06.2019 процентна ставка за користування кредитними коштами не вказана.

Обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом, Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.06.2019 посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, розміщених на сайті, а також Тарифи, як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15).

Також, у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент-Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.06.2019 посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів, аналогічно тій процентній ставці, зазначеній в документах, що додані банком до позовної заяви.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 44,40% на місяць, як зазначено у позові, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифах не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Щодо підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту одноразовим електронним ідентифікатором.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому, суд має з`ясовувати як належність так і допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Оцінюючи докази у справі, місцевий суд вірно дійшов висновку, що підписана позивачем анкета-заява не містить умов щодо розміру відсоткової ставки за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ознайомився із паспортом споживчого кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора у відповідності з вимогами закону України «Про електронну комерцію», не спростовує вищевказаного висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час підписання між відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону.

З тексту доданого до позовної заяви Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що він наданий не в повному об`ємі, а тільки його кінцева частина (а.с. 6), зі змісту якої вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019.

Дійсно, 18.06.2015 о 12:15 відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту за допомогою електронного підпису шляхом підтвердження одноразовим ідентифікатором ОТП 04 з номера телефону НОМЕР_1 , який зазначено ним, як позичальником в анкеті-заяві про приєднання до Умов та про надання банківських послуг в А-Банку. Разом з тим, ані до позовної заяви, ані до апеляційної скарги позивачем не додано жодного доказу на підтвердження факту використання одноразового електронного ідентифікатора при підписанні Паспорту споживчого кредиту.

Зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань, строк кредитування, вид карти, яка видається клієнту тощо.

Колегія суддів вважає безпідставними, посилання позивача на те, що всі умови кредитування, викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом, безспірно свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, оскільки анкета-заява не містить жодних відомостей про Паспорт споживчого кредиту, як складову цього договору.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували.

Є нерелевантною справа, на яку посилався скаржник в апеляційній скарзі, а саме № 284/157/20 (постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року), оскільки в цій справі наявні інші фактичні обставини.

Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не доведено укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.

Зазначені вище висновки відповідають і правовим висновкам Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловлені у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, в якій висловлена позиція про те, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Суд першої інстанції дослідив усі зібрані докази, надав їм вірну оцінку та дійшов правильного висновку, що факт невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором у частині сплати процентів не доведений позивачем.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

В.М Триголов