Справа № 346/3799/22
Провадження № 2-з/346/42/22
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

20 вересня 2022 р.м. Коломия Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Валігурська Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва, -

в с т а н о в и в:

19.09.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій вона просить визнати об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :01:002:0213 площею 0,1911 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також просить визнати за нею право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :01:002:0213 площею 0,1911 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту об`єкт незавершеного будівництва).

Провадження у справі станом на 20.09.2022 року не відкрито.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить доручити Обласному КП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту ОБТІ) провести технічну інвентаризацію обєкта незавершеного будівництва, та виготовити технічний паспорт на вказані об`єкти нерухомості. Просить зобов`язати відповідача надати представнику ОБТІ вільний доступ до об`єкту незавершеного будівництва у визначений представником ОБТІ день і час. Заборонити відповідачу чинити перешкоди представникам ОБТІ у проведенні технічної інвентаризації та у вільному доступі до об`єкту незавершеного будівництва до моменту завершення проведення технічної інвентаризації цих будівель, споруд та приміщень. Встановити ОБТІ та відповідачу строк для виконання ухвали про забезпечення позову один місяць із моменту її отримання. Зобов`язати ОБТІ повідомити суд про виконання ухвали про забезпечення позову в місячний строк із моменту отримання цієї ухвали.

В обґрунтування зави про забезпечення позову позивач зазначила, що в силу вимог чинного законодавства суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Однак надання суду разом із позовною заявою належних доказів наявності збудованих на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, їхньої фактичної площі та об`єму, наявних конструктивних елементів цієї рухомості не вбачається за можливе, оскільки станом на день звернення до суду у позивача відсутній технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва, а проведення технічної інвентаризації за її ініціативою не вбачається за можливе через відсутність фізичного доступу до цього об`єкта, оскільки відповідач та його батько самовільно привласнили собі ключі від будинку через що вона фактично не має можливості потрапити всередину останнього.

З її сторони з метою проведення технічної інвентаризації даного об`єкта із ОБТІ укладено Договір про виконання робіт (надання послуг) з технічної інвентаризації, предметом якого була розробка технічної документації для реєстрації житлового будинку, проте довідкою ОБТІ їй повідомлено про неможливість проведення технічної інвентаризації, оскільки доступ до об`єкта надано не було. Оскільки для проведення технічної інвентаризації необхідна фізична присутність працівника ОБТІ всередині об`єкта нерухомого майна, проте вона не може забезпечити такий доступ, хоча відповідні заходи вживались. Невжиття означених заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених та оспорюваних прав позивача, за яким вона звернулась, оскільки відсутність в матеріалах справи відомостей про технічні характеристики об`єкта нерухомості унеможливлює дослідження судом факту наявності збудованих на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, а також їхню фактичну площу та об`єм наявних конструктивних елементів цієї нерухомості. Водночас відсутність матеріалів технічної інвентаризації унеможливлює проведення грошової оцінки нерухомого майна, яке є предметом спору, а відтак, визначення точної ціни позову.

Оцінюючи доводи позивача суд враховує таке.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов серед іншого забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України). При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

З роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Наведене викладене у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19), від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20).

Так, в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України)

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, об?єктом якого є незавершене будівництво, визнання права власності на частину якого ініціює позивач. Щодо доводів позивача про необхідність забезпечення позовних вимог шляхом зобов?язання проведення інвентаризації об`єкту нерухомого майна, суд звертає увагу на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позовних вимог жодним чином не свідчить про наявності зв`язку між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної заяви, як і відсутні підстави вважати, що захід забезпечить виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У свою чергу посилання на п. 3 ч. 1 ст. 150 КПК України як на можливий спосіб забезпечення позову є некоректним і таким, що не співвідноситься з передумовами, які викликали необхідність вжиття відповідного заходу, оскільки визначення обов?язку на вчинення тих чи інших дій в першу чергу у тій чи іншій мірі співвідноситься з правами та обов`язками сторони по справі, тоді як заявлені вимоги позивача віднесено в першу чергу до виконання певних дій ОБТІ, результат яких у свою чергу жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Також суд не погоджується як з безумовною підставою для застосування обраного позивачем способу забезпечення позову посилання на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, оскільки останній не є процесуальною передумовою для забезпечення позову у цивільній справі, а є лише визначеним порядком та правилами для проведення технічної інвентаризації уповноваженими на те суб`єктами.

Так, в обґрунтування своїх доводів щодо необхідності забезпечення позову шляхом проведення інвентаризації об`єкту незавершеного будівництва позивачем зазначено про не можливість надання суду доказу як на обґрунтування заявлених позовних вимог, так і на обґрунтування ціни позову, що у свою чергу може бути усунуте за допомогою застосування процедур, передбачених ст. 84 ЦПК України або ст. 116 ЦПК України, при цьому не надано жодних інших відомостей, які б свідчили про реальну загрозу невиконання можливого рішення суду в майбутньому за умови незастосування обраного способу забезпечення позовних вимог.

Таким чином позивачем не доведено, а судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову саме в обраному вигляді може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Л.В. Валігурська