КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/3014/18-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/2723/2022Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Андрієнко А.М., Вербова І.М.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Племянніковим Богданом Дементійовичем, який діє на підставі договору, та Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», треті особи: ПН КМНО Осипенко Д.О., Печерський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнених підстав позовних вимог просив визнати виконавчий напис № 6858, вчинений ПН КМНО Осипенко Д.О. таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN від 16.08.2008. Вказував, що виконавчий напис вчинено не у відповідності до порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про нотаріат», оскільки заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Крім того, ніяких претензій чи повідомлень від банку щодо наявності заборгованості з визначенням розміру такої не надходили, оскільки позивач проживає за межами України, про що було відомо відповідачу та ВДВС України (т. 1 а.с. 4-7, 67-75).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 позов ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», треті особи: ПН КМНО Осипенко Д.О., Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений ПН КМНО Осипенком Д.О. 31.10.2017 за реєстровим № 6858. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 93-98).

В апеляційній скарзі, АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що виходячи з умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN від 16.09.2008, проценти нараховуються банком, та відповідно сплачуються ОСОБА_2 до дня фактичного повернення кредиту. Станом на сьогоднішній день, заборгованість в повному обсязі не погашена, користування кредитними коштами продовжується, тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які не повернуто, відбувалось на підставі діючого законодавства.

До заяви про вчинення виконавчого напису, банком було додано усі необхідні документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих листів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, в зв`язку з чим приватним нотаріусом правомірно було вчинено оскаржуваний виконавчий напис (т. 2 а.с. 104-116).

Також, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що виконавчий напис, вчинений у 2013 році, не є перешкодою для повторного вчинення виконавчого напису, оскільки іпотечне зобов`язання не було припинено, так само як і дія договору кредиту. Всі передумови для вчинення виконавчого напису нотаріуса з метою звернення стягнення на предмет іпотеки було витримано банком та вчинено згідно закону.

Фактично, виконавчий напис, який оскаржується ОСОБА_2 вже було виконано, кошти, які надійшли від реалізації предмету іпотеки, було направлено на погашення заборгованості за договором, а майно, фактично, набуто у власність належним набувачем (т. 2 а.с. 123-132).

23.12.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому зазначено, що в даній апеляційній скарзі викладено лише власне бачення договірних взаємовідносин між банком та ОСОБА_2 , їх дії, а також вимоги законодавства, без врахування матеріалів справи та законодавства. таке бачення ґрунтується лише на основі припущень, яке не підтверджено документально, зокрема, щодо припущення про ніби то правомірність нарахування банком відсотків, після вжиття дій щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків (т. 2 а.с. 192-203а).

23.12.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу банку, в якому зазначено, що нарахування банком відсотків відбувалось поза межами діючого законодавства, оскільки п. 3 додаткової угоди № 1 від 16.07.2009 до кредитного договору № 005/726479-KN від 16.09.2008 зазначено, що у разі порушення позивальником строків сплати процентів, визначених договором або кредиту, як у повному обсязі так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції, протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. ПАТ «Укрсоцбанк», листом від 24.12.2012 № 19.1-01/10457 просило ОСОБА_2 погасити заборгованість по кредиту та відсоткам, який було отримано останнім на початку січня 2013 року. Отже, звернувшись до приватного нотаріуса в 2013 році з заявою від 12.02.2013 № 19.301-86/1444 про вчинення виконавчого напису щодо стягнення всієї суми кредиту, відповідачем вчинено дії щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів.

Таким чином, визначена відповідачем сума заборгованості, яку ніби то має позивач, не є безспірною сумою, що приватний нотаріус не перевірив (т. 2 а.с. 210-217).

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - Кузовлев Р.В. підтримав свою подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав подану свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив їх відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 16.09.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк», назву змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, відповідно до умов якого відповідачу на умовах повернення, забезпеченості, строковості, платності та цільового використання надані грошові кошти в межах максимального ліміту 550 000,00 дол. США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном погашення до 15.09.2023.

Задля забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 005/726484-ІО від 16.09.2008, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме кв. АДРЕСА_1 ; та іпотечний договір № 005/726484-ІО від 16.09.2008, за яким в іпотеку було передано кв. АДРЕСА_2 .

16.07.2009 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою збільшено ліміт кредитування до 581 433,91 дол. США та встановлено кінцевий строк повернення кредиту 15.09.2028.

Відповідно до п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору відповідач зобов`язався здійснювати щомісячне погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом, в строки та на умовах, визначених договором.

Відповідач всупереч умовам договору, взяті на себе зобов`язання по сплаті відсотків та погашення кредитних коштів не виконував.

Відповідно до виконавчого напису, який був вчинений ПН КМНО Ковальчуком С.П. 15.02.2013, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 у погашення заборгованості ОСОБА_2 станом на 01.02.2013 у розмірі 581 433,91 дол. США за кредитом, 323 225,13 дол. США за процентами, 6 536,68 дол. США за пенею за несвоєчасне повернення кредиту, 41 340,77 дол. США за пенею за несвоєчасне повернення процентів.

Даний виконавчий напис нотаріуса перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, ВП № 3703123. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Махової Д.А. від 17.12.2014повернено виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) (т. 1 а.с. 76-80).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків № 1744/15 від 29.03.2016 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24 106 493,72 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2017, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2017 відмовлено у задоволені заяви ПАТ «Укрсоцбанк» на видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 89-91).

31.10.2017 ПН КМНО Осипенко Д.О. було вчинено виконавчий напис № 6858, відповідно до якого на користь ПАТ «Укрсоцбанк» здійснюється звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить позивачу в рахунок погашення заборгованості у розмірі 251 712,57 дол. США.

13.11.2017 державним виконавцем Печерського РВ ДВС міста Києва ГУЮ у м. Києві Кузьмишиним Е.М. було відкрито виконавче провадження № 55129665 на підставі виконавчого напису ПН КМНО Осипенка Д.О. від 31.10.2017 зареєстрований в реєстрі за номером 6858, яким на користь ПАТ «Укрсоцбанк» здійснюється звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить позивачу в рахунок погашення заборгованості у розмірі 251 712,57 дол. США.

На підставі виконавчого напису нотаріуса, в рамках виконавчого провадження, ДП «СЕТАМ» було реалізовано квартиру АДРЕСА_2 з електронних торгів.

У зв`язку з реалізацією зазначеної квартири в рамках виконавчого провадження з електронних торгів ПАТ «Укрсоцбанк» 22.05.2018 отримав 2 342 499,89 грн., які були направлені банком на погашення заборгованості по процентам за певний період часу, а саме з 23.02.2015 по 06.11.2015.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).

Отже, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Оскільки виконавчий напис, вчинений 15.02.2013 ПН КМНО Ковальчуком С.П., не визнаний таким, що не підлягає виконанню, не є оспореним, наявні підстави для висновку, що до звернення за виконавчим написом банк направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості, а враховуючи розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, вказане повідомлення містило вимогу про дострокове повернення всієї суми кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що банк у лютому 2013 року на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом, що підтверджено виконавчим написом від 15.02.2013.

Рішенням Київського апеляційного суду від 15.01.2019 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що банк в лютому 2013 року на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом, звернувшись до ПН КМНО Ковальчука С.П. з заявою про вчинення виконавчого напису, що є додатковим доказом наявності спору щодо суми заборгованості.

Крім того, звернувшись у березні 2016 року до третейського суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, банк повторно заявив вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яка станом на 28.08.2015 становила 581 433,91 дол. США за кредитом та 549 420,35 дол. США за процентами.

При зверненні до приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису від 31.10.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явив вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за період з 01.11.2014 по 05.09.2017, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а отже дана сума боргу пред`явлена до стягнення не є безспірною.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчий напис у встановленому законом порядку, зокрема, відсутні докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, а докази, досліджені судом, що долучені до матеріалів справи, не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги обґрунтовано підлягають задоволенню.

Щодо твердження ОСОБА_1 про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі, то слід зазначити наступне.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 2 частини 1 статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а отже, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 та постанові від 01.03.2021 у справі № 372/977/19 та постанові від 03.05.2018 у справі № 404/251/17.

ОСОБА_2 звертався до суду з позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк» від 18.01.2018 про визнання виконавчого напису ПН КМНО Осипенко Д.О. від 31.10.2017, зареєстрований в реєстрі за № 6858 таким, що не підлягає виконанню.

Подання такого позову було мотивовано ОСОБА_2 тим, що у нього не було заборгованості зі сплати процентів за період з 01.11.2014 по 05.09.2017 (включно) у розмірі 251 712,57 дол. США, що станом на 05.09.2017 становить еквівалент 6 520 928,51 грн., а також тим, що виконавчий напис виданий з порушенням вимог законодавства.

З вище викладеного вбачається, що між сторонами наявний спір щодо заборгованості за кредитним договором, тому відсутні підстави стверджувати про відсутній предмет позову, а відтак відсутні підстави для закриття провадження.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про задоволення позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Племянніковим Богданом Дементійовичем, який діє на підставі договору залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді А.М. Андрієнко

І.М. Вербова