Справа № 495/7951/21
№ провадження 2/495/836/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
25 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Мельник Ю.В.
справа №495/7951/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
23 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1675 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що в належному їй житловому будинку з 20.09.2000 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач зареєстрований за даною адресою, але з 2003 року в належному позивачу житловому будинку не мешкає, його речей у будинку немає, комунальні послуги не сплачує, ремонт не проводить.
За твердженням позивача, відповідач добровільно зніматися з реєстрації відмовляється .
Також, позивач зауважила, що на даний час вона позбавлена можливості оформлення субсидії на сплату комунальних послуг, так як в його будинку зареєстрований ОСОБА_2 і його дохід, який необхідно вказувати, їй невідомий.
З урахуванням того, що позивач позбавлена можливості безперешкодно користуватися своїм будинком, та виходячи з того, що відповідач не є членами його сім`ї, не проживає у належному їй будинку з моменту реєстрації, тобто фактично втратив своє право користування ним, позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
27 вересня 2021 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.
29 жовтня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.
Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.06.1989 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Сминтина І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1675, позивач є власником жилого будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .
Як вбачається з паспортних даних відповідача, саме у графі зареєстрованого місця проживання є відмітка, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.09.2003 року.
Відповідно до довідки № 01-/01-06/553, виданої Сергіївською селищною радою 22.09.2021 року, ОСОБА_2 не проживає на території Приморського старостинського округу за адресою: АДРЕСА_1 , з 2003 року. ( а.с. 19)
Згідно Акту обстеження на предмет проживання № 18 від 22.09.2021 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2003 року. Акт підписаний депутатом Сергіївської Селищної ради, виборчого округу № 5 Рибальченко А.Д., старостою старостиного округу ОСОБА_3 та сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 6)
Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає що існують усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належного позивачам.
Нормативне обґрунтування
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Між тим, Білгород Дністровський міськрайонним судом було зроблено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача.
На запит суду, 19 січня 2022 року № 95/03-05 від Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області надійшла відповідь, відповідно до якої відділ «Центр адміністративних послуг» Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області повідомляє, що згідно даних реєстраційного обліку Сергіївської селищної ради ОСОБА_2 не зареєстрований. ( а.с. 71)
На підставі вищевикладеного, суд ставиться критично до наданого позивачем доказу реєстрації місця проживання за адресою будинку, що належить їй на праві власності, а саме витягу з домової книги, копії паспорту відповідача, адже зняття реєстрації місця проживання особи, у разі самостійних та добровільних дій відповідної особи відбувається без дозволу на це власника попереднього будинку, де він був зареєстрований.
Згідно ч.6 ст 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. ст. 77-80 ЦПК України.
За таких обставин, враховуючи наявність підтвердженого та доведеного факту відсутності реєстрації відповідача в будинку позивача, ставити питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування внаслідок відсутності у ньому понад встановлені строки є недоцільним.
Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, відповідно до правових норм та положень ст. 81 ЦПК України, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛ И В:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 25 серпня 2022 року.

С У Д Д Я :