Справа № 203/1572/22
Провадження № 2/0203/910/2022
15.09.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Єдаменко С.В.,
при секретарі - Медведєвій А.В.,
за участю позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - адвоката Ангелова Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -
20 травня 2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 22 червня 1996 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу сторонами по справі була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка за спільною домовленістю була зареєстрована за відповідачем. Оскільки згоди щодо добровільного поділу майна в досудовому порядку сторони не дійшли, позивачка просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та розділити її між позивачкою та відповідачем в рівних частках, визнавши за позивачкою та відповідачем право приватної власності на Ѕ частину квартири за кожним, а також просила стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.(а.с.1-3)
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме надання квитанції про сплату судового збору. (а.с.28-29)
На виконання вимог ухвали суду від 23 травня 2022 року позивачкою через канцелярію суду 26 травня 2022 року подана квитанція про сплату судового збору. (а.с.31-32)
Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи ОСОБА_2 , ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2022 року було відкрито провадження у справі та на підставі ст.ст.11,19, 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку загального провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.36-37)
Підготовче судове засідання 04 липня 2022 року за участі представника позивачки було відкладено на 28 липня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача. (а.с.43)
В підготовчому судовому засіданні 28 липня 2022 року за участі представника позивача було витребувано з архіву Кіровського районного суду м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи № 203/4927/21, підготовче судове засідання відкладено для повторного виклику відповідача. (а.с.49)
В судове засідання 30 серпня 2022 року сторони не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.65), у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15 вересня 2022 року. (а.с.66)
В судовому засіданні 15 вересня 2022 року за участі позивачки та її представника було проведено розгляд справи по суті, враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача ухвалено здійснювати розгляд в заочному порядку, позивачкою та її представником надані пояснення, досліджені письмові докази та завершено розгляд справи.
Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду від нього не находив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток (а.с.а.с.41, 42, 47, 48, 52, 54, 60, 61) рекомендованими листами з повідомленням про вручення, які повернулись до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.а.с.55, 62-64), що свідчить про небажання ОСОБА_2 отримувати кореспонденцію та приймати участь у судових засіданнях для можливості надати пояснення та захистити свої права. Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Заслухавши пояснення позивачки та представника позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
22 червня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 10 червня 2006 року, актовий запис № 18. (а.с.7)
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року у справі № 2-175/4215/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. (а.с.8) Рішення набрало законної сили 26 січня 2016 року.

Встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 березня 2001 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.10)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 статті 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно було набуте під час перебування сторін у шлюбі. Доказів того, що квартира була придбано за особисті кошти відповідача до матеріалів справи не надано.

Крім того, оскільки на час розгляду справи єдиним майном подружжя, яке підлягає поділу є квартира, суд приходить до висновку про необхідність визначення ідеальних часток сторін у цьому майні. При поділі майна суд визначає частки позивачки та відповідача рівними по Ѕ для кожного.

Таким чином, оскільки на цей час спірна квартира зареєстрована за відповідачем як одноосібним власником, з метою захисту прав позивачки необхідно визнати за позивачкою та відповідачем право приватної власності кожного на Ѕ частину цього майна, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову, що становить 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 321, 364, 368 ЦК України, ст.ст.60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності - задовольнити.

Розділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45.8 кв м., житловою площею 31,1 кв.м., яка в цілому складається з: 1, 6 - коридори, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові, балкону, в рівних частках в наступному порядку:

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право приватної власності на Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право приватної власності на Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273, 289 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16.09.2022 р.

Суддя С.В. Єдаменко