Справа № 464/3832/21 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/696/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивачки ОСОБА_6 , представника позивачки ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року позивачка ОСОБА_6 , звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 . За цією ж адресою, також зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у квартирі, але в ній уже довгий період часу не проживають, а саме понад 17 років, вважає, що існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Щодо факту непроживання у спірній квартирі відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зазначила, що вони фактично проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 . За період з серпня 2020 року (більше як 7 місяців) жодного разу не з`являлися у спірній квартирі. У даній квартирі одна кімната, є ними закритою на ключ уже багато років, що унеможливлює доступ до цієї кімнати. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не живуть, не користуються цією кімнатою, вона не має можливості замінити централізоване опалення у квартирі на індивідуальне, що призводить до надмірних витрат на опалення. Кошти, що витрачаються нею на утримання кімнати, вона сплачує самостійно, жоден з відповідачів їй не допомагає матеріально по утриманню квартири, не беруть участі по покращенню житлових умов та з власної волі без поважних на те причин не проживають у вказаній квартирі. Останній раз відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приходили в цю кімнату влітку 2020 року, привезли диван і залишили його у кімнаті. До того вони з`являлися у квартирі у 2019 році, коли здійснювалися заміри віконних рам для встановлення пластикових вікон, оплата за які була здійснена нею. Щодо факту не проживання у спірній квартирі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зазначила, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , хоч він і зареєстрований у даній квартирі, проте фактично проживав у вказаній квартирі тільки перших 1-2 місяці свого життя. Приблизно 10 років тому фактично проживав з матір`ю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_4 . Пізніше став проживати за адресою АДРЕСА_5 . Їй відомо, що з жовтня 2020 року і до цього часу ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом, за адресою АДРЕСА_2 фактично не проживає і ніколи не проживав. ОСОБА_3 фактично проживає за адресою АДРЕСА_6 зі своєю другою дружиною ОСОБА_9 , останній не користується квартирою АДРЕСА_1 та не тримає в ній своїх речей, і не з`являється більше 19 років. Відповідачі постійно не проживають за адресою АДРЕСА_2 уже набагато більше, ніж 6 місяців. Також зазначає, що відповідачі мають постійне місце проживання, тому після визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вони не будуть позбавлені житла. Відповідачі добровільно залишили зареєстроване місце проживання, не проживають у квартирі більше 18 років; жодних поважних причин відсутності відповідачів за вказаною адресою не встановлено; не несуть жодних обов`язків по сплаті комунальних платежів, вона самостійно сплачує усі платежі за житлово-комунальні послуги, які обчислюються виходячи з кількості зареєстрованих у житлі осіб, фактично втратили інтерес до вказаного житла понад законодавчо визначені строки. Реєстрація відповідачів у квартирі, створює їй перешкоди у реалізації належних їй прав, зокрема і в оформленні субсидії на житло, у зв`язку з чим виникає потреба у визнанні осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Із покликанням на ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_4 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 227 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 227 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 227 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 227 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що відповідачі у справі вільно користувались спірною квартирою не проживаючи в ній, зберігали в квартирі свої особисті речі. Разом з тим, в квартирі одна кімната є закритою, в якій зберігаються особисті речі відповідачів, що унеможливлює доступу до неї позивачки, що свідчить про бажання відповідачів використовувати її для особистого проживання. Також зазначають, що позивачка створила такі умови, які унеможливлюють проживання в спірній квартирі відповідачів, зокрема наявність у позивачки великого собаки та проживання позивачки із співмешканцем, який зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє сварки.

Разом з тим, зазначає, що в актах ТзОВ «СУК», ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», ЛКП ОСББ «Полуботка-17», які суд взяв до уваги, не встановлено час, з якого відповідачі не проживають в спірній квартирі.

Стверджує, що позивачка чинить відповідачам перешкоди в користуванні квартирою, змінивши дверні замки, чим позбавила відповідачів права доступу до квартири, та до особистих речей, які там зберігаються. Внаслідок чого, відповідачі звернулись в Сихівський районний суд м.Львова із позовною заявою про вселення та встановлення порядку користування спірною квартирою.

Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин норми ч. 2 ст. 71 ЖК України стосовно відповідача ОСОБА_1 , який перебуває на контрактній службі в Збройних силах України, у зв`язку з чим з поважних причин не проживав у спірній квартирі.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

22 червня 2022 року від ОСОБА_7 , представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Звертає увагу, що відповідачі тривалий час не проживають в спірній квартирі з власної ініціативи і таке непроживання підтверджене належними доказами актами. Щодо непроживання ОСОБА_1 в спірній квартири, зазначає, що він там не проживає більше 20 років та перебуває на військовій службі за контрактом з 2020 року і до того він там тривалий час не проживав з 5 ти річного віку. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам частково не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 50,6 кв.м. та належить Львівській міській раді, (т.1 а.с.8 ордер на жиле приміщення №8311 від 25.11.1987, т.1 а.с.19 довідка про реєстрацію місця проживання особи).

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 разом із своїми дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були вселені у вищевказану квартиру на підставі ордеру №8311 Виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м.Львова від 25.11.1987 (т.1 а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.05.2004 ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.04.2015 ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , у спірній квартирі АДРЕСА_1 , понад встановлені строки, підтверджується: актами ТзОВ «СУК», ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», ЛКП ОСББ «Полуботка -17» від 28.08.2015, від 21.10.2016, від 27.11.2020, від 12.03.2021, від 30.03.2021, від 06.04.2021 та від 21.05.2021 (т.1 а.с.9-12; 15-17).

Встановлено, що відповдачі ОСОБА_13 та ОСОБА_5 змінили місце постійного проживання, переїхали із спірної квартири, у квартиру АДРЕСА_7 , що підтверджується актом ЛКП «Господар» від 25.06.2018.(т.1 а.с.18).

Крім цього, встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 15 років тому змінили місце проживання та переїхали із спірної квартири, у зв`язку із отриманням відповідачем ОСОБА_3 службової квартири.

Факт добровільного залишення відповідачами спірної квартири підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків:

свідок ОСОБА_14 , суду показала, що в спірній квартирі буває часто, відповідачі у квартирі не проживають. Знає, що відповідач ОСОБА_15 був в ОСОБА_16 . Їй відомо, що відповідачі ОСОБА_15 та ОСОБА_17 живуть у квартирі по АДРЕСА_8 з 2005 року.

свідок ОСОБА_18 , суду показала, що вона є сусідкою позивача. Відповідачі в спірній квартирі не проживають. Відповідачі ОСОБА_15 та ОСОБА_17 виїхали за кордон, після повернення купили житло на АДРЕСА_8 та переїхали туди на постійне місце проживання. Ій відомо, що 24.05.2021 відповідач ОСОБА_15 робив у квартирі ремонт, відбувся конфлікт

свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона є сусідкою позивачки, відповідачі протягом 10-15 років не проживають у спірній квартирі. Бачила, що відповідач ОСОБА_20 навідувався у спірну квартиру. Ій відомо, що ремонт у спірній квартирі робила позивачка.

свідок ОСОБА_21 , суду показала, що вона є сусідкою позивачки. Відповідачі протягом тривалого часу у спірній квартирі не проживають. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач ОСОБА_15 24.05.2021 робив ремонт у квартирі.

свідок ОСОБА_22 , суду показала, що у спірній квартирі буває часто, знає сторін та спілкується з ними. Відповідачі жили у спірній квартирі 20 років тому. Відповідачі ОСОБА_17 та ОСОБА_15 проживають у АДРЕСА_8 , відповідач ОСОБА_23 в спірній квартирі проживав ще коли був дуже маленький. Відповідач ОСОБА_20 з сім`єю жив у АДРЕСА_4 . Ніхто з відповідачів не говорив їй про те, що позивачка чинить перешкоди. Ствердила, що між позивачкою та відповідачами не було конфліктів.

Встановлено та відповідачами не оспорюється факт неоплати ними послуг за житлово-комунальні послуги, та такі платежі здійснюються позивачкою, що підтверджується дублікатами чеків про оплату (т.1 а.с. 22-30).

Суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_1 , перебуває на контрактій службі лише з 2020 року, та останній у судовому засіданні підтвердив своє не проживання з 5 річного віку, зміну місця проживання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 більше шести місяців не проживають за відсутності поважних причин на те.

З такими висновками колегія суддів повністю погодитися не може з наступних обставин.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Колегія суддів вважає доведеним з сторони позивачки факт непроживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 більше шести місяців без поважних причин на те.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою скаржником правильність таких висновків не спростовано, в зв`язку з чим колегія суддів вважає оскаржуване рішення в частині визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги такими, що правильності висновків суду в цій частині не спростовують.

В той же час, при постановленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо визнання ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , перебуває на контрактій службі з 2020 року.

Підпунктом 1 пункту 3 ст. 71 СК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадк у призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою.

Оскільки до моменту звернення до суду ОСОБА_6 з даним позовом травень 2021, враховуючи долучені нею до позовної заяви докази щодо періоду непроживання ОСОБА_1 за місцем своєї реєстрації, а також те, що останній з 2020 року перебуває на військовій службі, позивачка за наявності такої обставини позбавлена можливості в судовому порядку визнати ОСОБА_1 таким, що більше шести місяців без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки останній з початком проходження військової служби в 2020 році в згаданій квартирі не проживає з поважних причин, у зв`язку з чим, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням скасувати і в тій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

В решті рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк