Справа № 463/1203/21 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/720/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» про визнання незаконним і скасування наказу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Львівського комунального підприємства (далі - ЛКП) «Львівавтодор» №1064-к від 16.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ».

Стягнуто з ЛКП «Львівавтодор» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнуто з ЛКП «Львівавтодор» в користь позивача ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 10500 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛКП «Львівавтодор», просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що днем виявлення дисциплінарного проступку, вчиненого позивачкою, є 06.10.2020 року - дата складання службової записки заступника директора з питань безпеки Власюка О.В., яка подана на ім`я директора ЛКП «Львівавтодор», уповноваженого вирішувати питання накладення на працівників підприємства дисциплінарних стягнень.

За позицією апелянта, днем виявлення проступку, вчиненого позивачкою, є дата складення акту службового розслідування від 04.11.2020 року, за результатами якого підтверджено факти грубого порушення позивачкою Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції - самовільного залишення робочого місця 14.09.2020 року в період з 12.53 до 18.00, а отже, оспорюваний наказ від 16.12.2020 року про застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у виді догани було винесено з дотриманням строків, встановлених статтею 148 КЗпП України.

Також апелянт зазначає, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, перевірки фактичних обставин і підстав притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, його ділових і професійних якостей, однак, суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги вказані аргументи відповідача та безпідставно погодився з твердженням позивача.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доводам їхньої сторони та доказам, які вони подали в обґрунтування заявлених вимог.

Не погоджується апелянт і з висновками суду про присудження позивачці витрат на правничу допомогу в розмірі 10500 грн., оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами і є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

08.08.2022 року від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує доводи та вимоги апелянта.

Звертає увагу, що відповідач не довів на підставі належних та допустимих доказів вчинення нею дисциплінарного проступку, за яке їй оголошено догану, зокрема, представниками відповідача акт про відсутність її на роботі не складався і такі представники на її робоче місце не виходили.

Позивач погоджується з висновком суду про те, що днем виявлення правопорушення є 06.10.2020 року, оскільки акт проведення службового розслідування базується уже на виявлених фактах проступку і визначає собою лише причини, умови, коло осіб та можливі санкції для порушників.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду в постановах від 09.04.2020 року (справа №596/11003/17), 15.04.2020 року (справа №466/1865/17), 10.06.2020 року (справа №401/3386/17), 03.03.2020 року (справа №666/5411/15-ц), позивач виокремлює, що, виходячи з притаманної юридичній особі ознаки, як організаційної єдності юридичної особи, така організація в цілому вважається повідомленою про певний юридичний факт тоді, коли це стало відомо її органу, уповноваженому такою особою на здійснення перевірки стосовно визначеного працівника або підпорядкованого йому підрозділу.

Наголошує, що згідно усталеної судової практики, притягнення до дисциплінарної відповідальності із порушенням строків, встановлених статтею 148 КЗпП України, свідчить про незаконність оскаржуваного наказу.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому розгляд справи проведено відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ЛКП «Львівавтодор» №1064-к від 16.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 » начальнику служби підтримки користувачів ЛКП «Львівавтодор» ОСОБА_2 оголошено догану за порушення п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку (додатку №10 до Колективного договору, укладеного між адміністрацією ЛКП «Львівавтодор» та трудовим колективом підприємства) та п.п.2.16 - 2.17 Посадової інструкції начальника служби підтримки користувачів ЛКП «Львівавтодор», а саме: за відсутність на робочому місці без поважних причин 14.09.2020 року з 12 год. 53 хв. до кінця робочого дня.

Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Таким чином, в силу ст.ст.147-149 КЗпП України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України).

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.

Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

Дана норма узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року (справа №6-2801цс15), згідно якої пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Трудові спори з питань накладення дисциплінарних стягнень вирішуються в установленому законодавством порядку.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 06.12.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 - 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

З аналізу положень зазначених вище правових норм слідує, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення відбувається з дня виявлення правопорушення. Виходячи з притаманної юридичній особі ознаки, як організаційної єдності юридичної особи, така організація в цілому вважається повідомленою про певний юридичний факт тоді, коли це стало відомо її органу, уповноваженому такою особою на здійснення перевірки стосовно визначеного працівника або підпорядкованого йому підрозділу.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі №569/11003/17, від 15.04.2020 року у справі №466/1865/17, від 10.06.2020року у справі №401/3386/17, від 03.03.2020 року у справі №666/5411/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з аналізу норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зазначає у відзиві і сам відповідач, відповідно до службової записки від 06.10.2020 року, поданої на ім`я директора ЛКП «Львівавтодор» заступником директора з питань безпеки Власюком О.B. , в ході проведеного аналізу даних автоматичної системи контролю доступу та робочого часу за вересень 2020 року (програма GuartLight, яка встановлена та працює в ЛКП «Львівавтодор» ще з 2017 року), було виявлено, що начальник служби підтримки користувачів ЛКП «Львівавтодор» ОСОБА_2 14 вересня 2020 року о 12 год. 53 хв. скористалась індивідуальною карткою-пропуском (на вихід з приміщення), залишила своє робоче місце та до кінця робочого дня (до 18 год. 00 хв.) не скористалась карткою-пропуском (на вхід до приміщення).

Таким чином, вказані обставини виявлено 06 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати з дня виявлення цього проступку, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, днем виявлення проступку, з якого починається сплив місячного строку, вважається день, коли керівнику стало відомо про вчинений проступок, тобто з 06 жовтня 2020 року.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного наказу ЛКП «Львівавтодор» №1064-к від 16.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 », то такий наказ видано 16 грудня 2020 року, тобто більше ніж через місяць з дня виявлення порушення відповідачем, що є порушенням встановленого статтею 148 КЗпП України строку для застосування дисциплінарного стягнення.

У постановах Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі №569/11003/17 та від 15.04.2020 року у справі №466/1865/17 сформовано правовий висновок, відповідно до якого притягнення до дисциплінарної відповідальності із порушенням строків, встановлених статтею 148 КЗпП України, свідчить про незаконність оскаржуваного наказу.

Із табелю обліку використаного робочого часу встановлено, що позивач була звільнена від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебувала у відпустці:

з 07.10.2020 по 09.10.2020 року (3 дні) - у відпустці,

з 08.10.2020 по 31.10.2020 року (16 днів) - на лікарняному,

з 01.11.2020 по 02.11.2020 року (2 дні) - на лікарняному,

з 17.11.2020 по 30.11.2020 року (14 днів) - на лікарняному.

Натомість, оскаржуваний наказ №1064-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача винесено лише 16.12.2020 року, тобто на 36-ий календарний день з дня виявлення проступку позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ від 16 грудня 2020 року винесено з порушенням встановленого статтею 148 КЗпП України строку для застосування дисциплінарного стягнення.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, позивач є головою Первинної профспілкової організації ЛКП «Львівавтодор» та членом профспілкового комітету Об`єднання первинних профспілкових організацій працівників житлово-комунального господарства м. Львова.

Згідно з повідомленням Об`єднання первинних профспілкових організацій працівників житлово-комунального господарства м. Львова №11 від 11.12.2020 року члени профкому ОППО ЖКГ м. Львова одноголосно проголосували проти надання згоди на накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність позивачки на робочому місці 14.09.2020 року у період з 12 год. 53 хв. до 18 год. 00 хв., внаслідок недостатності поданих матеріалів для з`ясування всіх обставин справи.

Також відповідно до повідомлення Первинної профспілкової організації ЛКП «Львівавтодор» від 07.12.2020 року, профспілковий комітет Первинної профспілкової організації ЛКП «Львівавтодор» відхилив подання директора ЛКП «Львівавтодор» Єстеферової О.В. №2723 від 23.11.2020 року про надання згоди на «накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани» та не надав згоди на притягнення ОСОБА_2 , до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тим, що службове розслідування за фактом відсутності на робочому місці ОСОБА_2 14.09.2020 року проведено неповно, невсебічно та необ`єктивно, в ході службового розслідування не було встановлено об`єктивно всі обставини подій, у поданні викладено необ`єктивно та неправдиво обставини події 14.09.2020 року.

Згідно з частиною другою статті 252 КЗпП України та частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вказаного позову.

Правильними є й висновки суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а визначений судом розмір присуджених позивачці витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 16 вересня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич