провадження № 2/336/1819/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

03.12.2021 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 25.03.2021 р. в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 45,2 кв.м., жилою площею 23,3 кв.м. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у якості авансу кошти в сумі 5000 доларів США, які еквівалентні 132 213,50 грн., про що власноруч склав розписку від 25.03.2021 р.

На підтвердження свого права власності, на запропоновану до продажу частку домоволодіння, відповідач надав позивачу для ознайомлення копії правовстановлюючих документів, копію паспорту, а також їх оригінали для огляду.

Наявність оригіналу розписки у позивача, відсутність належних доказів укладання до 25.11.2021 р. договору-купівлі продажу або відсутність повернення коштів (авансу) свідчать про те, що зобов`язання відповідача є таким, що не виконане.

Неодноразові (усні) пропозиції ОСОБА_1 повернути після 01.06.2021 р. кошти, отримані 25.03.2021 р. у якості авансу, ОСОБА_2 залишив без задоволення, став уникати зустрічей з позивачем.

Передані позивачем і прийняті відповідачем 25.03.2021 р. кошти у розмірі 5000 доларів США не мають забезпечувальної функції, отже є авансом і правові наслідки, передбачені ст.517 ЦК України, в цьому випадку не застосовуються.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладено не було, а лише досягнута домовленість укласти такий договір у майбутньому (до 01.06.2021 р.), при цьому не було дотримано положень ч.3 ст.635, ч.1 ст.657 ЦК України щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення, передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі 5000 доларів є авансом, який підлягає поверненню.

За позовом ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аванс в сумі 132 213,50 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 20.12.2021 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 22.02.2022 р.

22.02.2022 р. розгляд справи відкладено на 14.04.2022 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача подав до суду заяву ОСОБА_2 , за змістом якої останній зазначає, що визнає позов, але повернути грошові кошти, отримані від позивача, в позасудовому порядку не має можливості.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 25.03.2021 р. ОСОБА_2 склав розписку, за змістом якої відповідач 25.03.2021 р. отримав у присутності свідків від ОСОБА_1 5000 доларів США, у рахунок продажу ним будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить йому на праві власності. Зобов`язався протягом двох місяців (до 1 червня 2021 р.) зібрати необхідні для продажу документи, зняти арешти та провести угоду у нотаріуса (а.с.6).

У визначені строки договір купівлі-продажу нерухомості між сторонами укладено не було.

Вказані обставини визнаються відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст.570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст.546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток /ст.547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів, продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару чи, в даному випадку, нерухомого майна сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

За вище викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1322,20 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 132 213 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1322,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк