У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Головчака М. М. ,

за участю секретаря судового засідання Савіцької Д. А.,

представника позивача Левківського Б.К., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання представника позивача адвоката Левківського Богдана Казимировича про притягнення відповідача до процесуальної відповідальності у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває вище вказана цивільна справа.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

27 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшло представника позивача адвоката Левківського Б.К. про притягнення відповідача до процесуальної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, а саме ним подано завідомо безпідставний відвід головуючому судді у справі, а відтак наявні всі підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 26.07.2022 складає 4962,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про притягнення його до процесуальної відповідальності, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що своїми процесуальними правами не зловживав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною 1 статті 144ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Крім того, відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, оскільки представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 подано завідомо безпідставний відвід, суд не вбачає в діях відповідача ознак зловживання своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до останнього заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу, тому клопотання про притягнення відповідача до процесуальної відповідальності задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 43, 44, 143, 144, 260, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання представника позивача адвоката Левківського Богдана Казимировича про притягнення відповідача до процесуальної відповідальності у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Головчак