Провадження № 22-ц/4808/629/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Максимів Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Доарме В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради Маланюка Олега Ярославовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 грудня 2020 року приблизно о 6 год. 40 хв. на вул. Вовчинецькій в м. Івано-Франківську сталася ДТП за участю тролейбуса АКСМ-321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який належить КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, та транспортного засобу марки «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням. Постановою Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року винною у настанні вказаної ДТП визнано водія тролейбуса ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Для визначення розміру завданої шкоди, ним було замовлено проведення експертного дослідження. Згідно висновку експертного дослідження №УД-19/109/13/3-32АВ/20 від 16 січня 2021 року вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 80 568,16 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія тролейбуса була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті, згідно якого ліміт відповідальності становить 16 000 грн, франшиза 2 600грн. Зі страховою компанією було узгоджено суму страхового відшкодування в розмірі 13 400 грн, однак вказана сума йому не виплачена. З КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради досудове врегулювання спору не відбулось.

Щодо визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, то у висновку експертного дослідження №УД-19/109/13/3-32АВ/20 від 16 січня 2021 року експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тобто даний висновок не є належним та допустимим доказом у цивільній справі. Тому ним було замовлено проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 07 грудня 2020 року становить 110 398,15 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради матеріальну шкоду, яка не покривається страховою виплатою, в розмірі 96 998,15 грн та з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 13 400 грн.

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позовної вимоги про стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в розмірі 13 400 грн, посилаючись на те, що страхова компанія в добровільному порядку виплатила йому вказану суму страхового відшкодування.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 96 998,15 грн відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 2 500 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта, та 969,98 грн витрат по оплаті судового збору.

На рішення суду представник КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради Маланюк О.Я. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема представник апелянта зауважує, що судом не закрито провадження в частині позовних вимог відносно відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна», однак зазначено, що позовні вимоги задоволено повністю.

На думку представника апелянта, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги висновок експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року, оскільки такий поданий з порушенням ст. 77, 78, 106 ЦПК України.

Вказує, що даний висновок не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений через дев`ять місяців з моменту настання ДТП та не був наданий позивачем в досудовому порядку разом з пропозицією про досудове врегулювання спору.

Також вказаний висновок суперечить положенням ч. 5 ст. 106 ЦПК України, так як в ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду.

Окрім того, зазначений висновок експерта виконаний з грубим порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки не містить визначення ринкової вартості транспортного засобу позивача на момент пошкодження, що унеможливлює визначення вартості матеріального збитку.

Представник апелянта вважає, що оскільки експертом не визначено ринкову вартість автомобіля, що суперечить вимогам Методики, то вартість матеріального збитку слід розраховувати відповідно до п. 8.3 Методики, де вказано, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Оскільки автомобіль позивача 2007 року випуску, то експертом правильно визначено коефіцієнт фізичного зносу, що дорівнює 0,7. Разом з тим, автомобіль не відремонтовано, будь-якої заміни старих запчастин на нові не здійснювалося, а тому позов подано передчасно.

Крім того, дії позивача не узгоджуються з положеннями ст. 1194 ЦК України, є передчасними та непослідовним,оскільки на момент звернення до суду страхова виплата не була здійснена, як і не було надано відмови у здійсненні такої виплати.

Представник апелянта зауважує, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення суми франшизи в розмірі 2 600 грн, а тому така виплата підприємством, яке дотується з бюджету міста, без заяви ОСОБА_1 із зазначенням банківських реквізитів, даних паспорта та коду не може бути реалізована для перерахування коштів підприємством. Більше того, за таких обставин підприємство не може поставити регресної вимоги до працівника. 24 вересня 2021 року підприємство надіслало на адресу позивача заяву, в якій просило надати банківські реквізити та копії паспорта та коду для здійснення виплати в позасудовому порядку, однак на таку заяву позивач не відреагував.

Також представник апелянта не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської 2 500 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта. Зазначає, що експерт до справи не залучався, висновок експерта виконаний у позасудовому порядку, вказані витрати не узгоджуються з главою 8 «Судові витрати» ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Безпідставним, на думку представника апелянта, є і стягнення з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем всупереч вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також всупереч вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не надано розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у відшкодуванні цих витрат.

З наведених мотивів, представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили, просили відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 грудня 2020 року на вул. Вовчинецькій в м. Івано-Франківську сталася ДТП за участю тролейбуса АКСМ-321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Вказаний автомобіль належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 20 липня 2013 року (а.с. 13).

Тролейбус АКСМ-321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП перебував у власності КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, що підтверджується технічним паспортом даного транспортного засобу (а.с. 40).

Згідно відповіді директора КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради за №340/76-11/14в від 02 червня 2021 року, наданої на адвокатський запит представника позивача адвоката Доарме В.С. (а.с. 39), ОСОБА_2 станом на 07 грудня 2020 року працювала в КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради на посаді водія тролейбуса.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 15-17).

Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень,а позивачу завдано матеріальних збитків.

Для визначення розміру завданої шкоди позивачем було замовлено експертне дослідження.

Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/109/13/3-32АВ/20 від 16 січня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 80 568,16 грн;вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 37 321 грн (а.с. 19-25).

Перед проведенням вказаного експертного дослідження експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, тягне за собою неналежність такого експертного висновку, у зв`язку з чим позивачем було замовлено автотоварознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 07 грудня 2020 року становить 110 398,15 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, становить 55 414,12 грн (а.с. 51-54).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія тролейбуса АКСМ-321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті від 16 листопада 2020 року, згідно якого ліміт відповідальності по шкоді, завданій майну, становить 16 000грн, франшиза по шкоді, завданій майну, становить 2 600 грн (а.с. 42-43).

Отже, розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті страховою компанією становить 13 400 грн (16 000 грн 2 600 грн).

Таке страхове відшкодування виплачено позивачу 04 жовтня 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення №9128 від 04 жовтня 2021 року (а.с. 114).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія виконала свій обов`язок щодо виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 13 400 грн, у зв`язку з чим позивач відмовився від позовних вимог до страхової компанії, а тому стягненню з відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача (110 398,15 грн) та виплаченим страховим відшкодуванням (13 400 грн), що становить 96 998,15 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина водія тролейбуса ОСОБА_2 , яка на момент ДПТ перебувала у трудових правовідносинах з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, належність тролейбуса цьому підприємству та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 13 400 грн. Предметом спору є стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 96 998,15 грн через його недостатність для відновлення пошкодженого майна позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія тролейбуса ОСОБА_2 , яка на момент ДТП перебувала у трудових правовідносинах із КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 96 998,15 грн на відшкодування матеріальної шкоди, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, який згідно висновку експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року становить 110 398,15 грн, та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 13 400 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги вищевказаний висновок експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року, який складений через дев`ять місяців з моменту настання ДТП та не був наданий позивачем в досудовому порядку разом з пропозицією про досудове врегулювання спору, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки автотоварознавчу експертизу проводив експерт, який має відповідну освіту та кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 2009 року, попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, перед проведенням експертизи автомобіль був оглянутий експертом, а тому у суду відсутні підстави для сумніву щодо достовірності проведеної експертизи.

Щодо доводів представника апелянта про те, що вищевказаний висновок експерта не був наданий позивачем в досудовому порядку разом з пропозицією про досудове врегулювання спору, то такі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 липня 2002 року у справі №1-2/2002, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

В позовній заяві позивач вказав про те, що 18 червня 2021 року ним було скеровано до КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради пропозицію про досудове врегулювання спору, в якому він зазначив різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, виходячи з висновку експертного дослідження №УД-19/109/13/3-32АВ/20 від 16 січня 2021 року. При цьому, позивач також зазначив, що оскільки при проведенні експертного дослідження експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, то ним було замовлено проведення автотоварознавчої експертизи. За наслідками такої експертизи складено висновок експерта №833/21 від 09 серпня 2021 року і саме цей висновок взято судом до уваги.

Твердження представника апелянта про те, що вказаний висновок суперечить положенням ч. 5 ст. 106 ЦПК України, так як в ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, спростовуються змістом висновку, де у вступній частині зазначено, що «Висновок підготовлений для подання до суду».

Також не приймаються до уваги доводи представника апелянта про те, що зазначений висновок експерта виконаний з грубим порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, так як не містить визначення ринкової вартості транспортного засобу позивача на момент пошкодження, що унеможливлює визначення вартості матеріального збитку, оскільки визначальним в даному спорі є встановлення фактичного розміру шкоди (вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу), а не вартості матеріального збитку. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, яка згідно висновку експерта станом на момент ДТП 07 грудня 2020 року становить 110 398,15 грн, підтверджується ремонтною калькуляцією №9756_R від 09 серпня 2021 року та відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль не відремонтовано, будь-якої заміни старих запчастин на нові не здійснювалося, а тому позов подано передчасно, не узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 22 ЦК України, за змістом якої особа має право, в тому числі, на відшкодування витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто витрат, які мають бути нею зроблені.

Також безпідставними є твердження представника апелянта про те, що дії позивача не узгоджуються з положеннями ст. 1194 ЦК України, є передчасними та непослідовними,так як на момент звернення до суду страхова виплата не була здійснена, як і не було надано відмови у здійсненні такої виплати, оскільки до подання позову позивач та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» погодили суму страхового відшкодування, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 18 червня 2021 року, адресованою директору управління врегулювання збитків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» Стружу С.П., та визнається страховою компанією у відзиві на позовну заяву (а.с. 73, 107-109). Вказана сума страхового відшкодування сторонами спору не оспорювалася, а відтак її невиплата на момент подання даного позову на вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди не впливала.

Колегією суддів не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради 2 500 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта, оскільки експерт до справи не залучався, висновок експерта виконаний у позасудовому порядку, вказані витрати не узгоджуються з главою 8 «Судові витрати» ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок відшкодування витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз врегульовано ст. 139 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, положеннями ЦПК України передбачено виготовлення експертного висновку на замовлення сторони і відшкодування стороні витрат на проведення такої експертизи, які підтверджені відповідними договорами, рахунками та іншими доказами.

На підтвердження понесених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 500 грн позивачем надано договір №30047/21 від 30 липня 2021 року, рахунок №0208_А/21 від 02 серпня 2021 року, квитанцію № Н241723 від 04 серпня 2021 року та акт виконаних робіт з проведення автотоварознавчої експертизи від 09 серпня 2021 року (а.с. 63, 64, 66, 67), а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради на користь позивача таких витрат.

Не заслуговують на увагу і доводи представника апелянта про те, що суд безпідставно стягнув з КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на положення ч. 1 ст. 134, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем додано до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат (а.с. 78), а також на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №21-21 від 20 травня 2021 року, укладений із адвокатом Доарме В.С., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1094124 від 30 серпня 2021 року та квитанцію про сплату 5 000 грн від 20 травня 2021 року, а тому правильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача цих витрат.

В частині тверджень апелянта про порушення судом вимог ЦПК України при прийнятті відмови від позову, слід зазначити, що процесуальне вирішення цього питання із закриттям провадження у справі може бути здійснено судом, який ухвалив рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради Маланюка Олега Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Девляшевський В.А.