Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Проценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради; про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права, -

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, у якій просить суд:

- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 липня 2019 року № 47831315, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 32440817 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2 за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з одночасним припиненням за ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , права власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`,щ2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути на користь Черкаської обласної прокуратури (, бульвар Шевченка, 286, м. Черкаси, Черкаська область, 18015, МФО 820172, р/р UA0003751 в ДКСУ у м. Київ) з ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, у розмірі 2481 грн 00 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 липня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. прийнято рішення № 47831315 провести державну реєстрацію права власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2020 року в справі № 707/105/20, з урахуванням постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року, зобов`язано ОСОБА_2 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, у 2021 році, прокурором оскаржено державну реєстрацію права власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 до суду, однак ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року в справі № 707/3143/21 відмовлено у відкритті провадження за позовом Черкаської обласної прокуратури в інтересах Черкаської міської ради до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора з одночасним припиненням права власності, оскільки відповідач помер.

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Другій черкаській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 685/2020.

Спадкоємцем померлого є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 липня 2019 року № 47831315 прокурор вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1969 року.

Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358, Черкаському обкому профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб», Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 14 вересня 1995 року № 47-р управлінню освіти Черкаського міського виконавчого комітету для забезпечення потреб бази відпочинку вчителів с. Свидівок Черкаського району виділено земельну ділянку.

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.

Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання під базу відпочинку вчителів.

Прокурор зазначає, що якщо право постійного користування виникло у суб`єкта господарювання до 01 січня 2002 року (дня набрання чинності діючим Земельним кодексом України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Отже, на переконання прокурора, Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, як правонаступник управління освіти Черкаського міського виконавчого комітету, користується земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та не був зобов`язаний вчиняти дії, пов`язані із переоформленням такого права, і не може бути протиправно його позбавлений.

Крім того, прокурор зауважує, що наказом Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради народних депутатів від 19.05.1995 затверджено Положення про міську базу відпочинку вчителів. Майно бази відпочинку належало до комунальної власності міста і складало 54 літні будинки та господарські споруди, що перебували на балансах загальноосвітніх закладів.

Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться у власності Черкаської міської ради та перебуває в оперативному управлінні Управління освіти Черкаського міськвиконкому.

Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» вказане майно закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та комунальних закладів освіти міста.

При цьому, прокурор зауважує, що право власності Черкаської міської ради було предметом численних судових спорів та неодноразово підтверджувалось судами різних інстанцій.

Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року в справі № 707/376/14-ц поставлено крапку в спорі за позовом Черкаської міської ради до ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», ОСОБА_2 та інших осіб про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно за вказаними особами на об`єкти, що входять до цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховним Судом було констатовано, що на прилюдних торгах здійснювався продаж нерухомого майна, зведеного на земельній ділянці Черкаської міської ради.

З урахуванням наведеного, Верховним Судом залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, якими визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у тому числі свідоцтво від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2.

Однак, незважаючи на те, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року в частині скасування свідоцтва від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку, що входить до цілісного майнового комплексу, набрало законної сили 24 січня 2017 року, ОСОБА_2 18 липня 2019 року звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок для відпочинку.

Як підставу для реєстрації права власності ОСОБА_2 подав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 17 жовтня 2012 року, згідно якого ним придбано вказане майно за 617 грн 00 коп., та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003», про те, що він дійсно є членом кооперативу та власником нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку. Нерухоме майно побудоване до 1991 року та розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :04:007:0095, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датою реєстрації права власності Черкаської міської ради на комплекс бази відпочинку вчителів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовою частиною якої є спірний будинок, є 02 жовтня 2018 року.

Датою реєстрації відповідних прав ОСОБА_2 є 18 липня 2019 року. При цьому, він не подавав документи, що підтверджували б припинення права власності Черкаської міської ради або перехід відповідних прав від органу місцевого самоврядування до нього.

Однак, державним реєстратором, всупереч вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без додержання черговості розгляду заяв, прийнято рішення про реєстрацію права власності стосовно ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що на час здійснення реєстрації прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано недійсними, а також скасовано відповідні свідоцтва про право власності.

Оскільки обслуговуючий кооператив не є власником майна, ОСОБА_2 , як член кооперативу, не може бути на законних підставах наділений вказаним правом, а тому він, на думку прокурора, набув право власності на зазначений об`єкт нерухомості за відсутності правових підстав.

Також прокурор наголошує на тому, що Черкаська міська рада не приймала рішення щодо передачі або відчуження майнового комплексу Міської бази відпочинку вчителів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у той час як право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування, яка, до того ж, не була стороною договору про спільну діяльність.

Крім того, прокурор зауважує, що у даному випадку ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спірний об`єкт нерухомого майна після визнання недійсними прилюдних торгів, проведених 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, а також після визнання недійсним і скасування відповідного свідоцтва про право власності. Тобто, після того, як відпала правова підстава для набуття такого права власності, володіння та користування.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 03 серпня 2022 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 12 вересня 2022 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строкдля подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів; задоволено клопотання прокурора про витребування доказів та витребувано у Другій черкаській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи № 685/2020 від 23 грудня 2020 року, що відкрита після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 78-82/.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

18 серпня 2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 03 серпня 2022 року, від нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. надійшла копія спадкової справи № 685/2020 від 23 грудня 2020 року, що відкрита після смерті ОСОБА_2 /а.с. 90-108/.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідача було повідомлено про вказаний позов за місцем її реєстрації /а.с. 109, 110, 111-112/.

Крім того, про відкриття провадження та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками відповідача було додатково повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку, визначеному частиною 11 статті 128 ЦПК України /а.с. 83/.

Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 314 від 07 травня 1969 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів № 358 від 10 червня 1980 року та архівного витягу з Додатку № 1 до нього, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро», за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району, відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів /а.с. 35, 36/.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів № 2/5 від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка площею 1,97 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району / а.с. 38/.

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 14 вересня 1995 року № 47-р затверджено матеріали справи по видачі державного акта на право постійного користування землею площею 1,67 га управлінню освіти Черкаського міського виконавчого комітету /а.с. 37/.

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку вчителів серія ЧР № 17-68 виданий управлінню освіти Черкаського міськвиконкому 22 вересня 1995 року /а.с. 39/.

Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації на земельну ділянку, дана ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, вид використання: під базу відпочинку вчителів / а.с. 40, 41-43/.

Рішенням Черкаської міської ради № 3-531 від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель «База відпочинку вчителів «Дніпро» передано в оперативне управління управлінню освіти Черкаського міськвиконкому /а.с. 46-47/.

Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено Договір про спільну діяльність /а.с. 48/.

Правонаступником зазначеного громадського об`єднання є Обслуговуючий кооператив «Дніпро-2003».

Вказаний правочин став передумовою для оспорення кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2012 року в справі № К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів.

При цьому, судом констатовано, що рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 128 від 29 листопада 2005 року про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» прийняте з перевищенням компетенції, оскільки протиправно припинено право міської комунальної власності на нерухоме майно, яке не належало територіальній громаді с. Свидівок.

Крім того, Вищим адміністративним судом України зазначено, що договір, на підставі якого ОК «Дніпро-2003» нібито набув право власності, взагалі не передбачає перехід права власності на будинки відпочинку, його стороною є балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання, а право розпорядження об`єктами комунальної власності є виключно у відповідної територіальної громади в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність /а.с. 49-51/.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26 серпня 2020 року в справі № 925/111/20, яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 березня 2021 року, ОК «Дніпро-2003» відмовлено у скасуванні запису про державну реєстрацію права власності на комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за Черкаською міською радою /а.с. 57-59/.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у справі № 707/376/14-ц, якими задоволено позов Черкаської міської ради до ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_2 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , та визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; визнано недійсними та скасовано відповідні свідоцтва про право власності, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться у АДРЕСА_1 , у тому числі свідоцтво про право власності від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2 /а.с. 54-56/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142083807 від 22 жовтня 2018 року, комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у АДРЕСА_1 , у тому числі на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2, зареєстровано державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Криловою О.М. 02 жовтня 2018 року за Черкаською міською радою на підставі рішення Черкаської міської ради № 2-3408 від 12 червня 2018 року, рішення Черкаської міської ради № 3-531 від 26 червня 2003 року, постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2012 року в справі № 2а-490/12, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року в справі № 2а-490/12. Номер запису про право власності 28455767 /а.с. 44-45/.

Між тим, згідно даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174233375 від 18 липня 2019 року, ОСОБА_2 є власником будинку відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 слугували: свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 17 жовтня 2012 року державним нотаріусом Дмитренком Д.М.; довідка ОК «Дніпро-2003» № 25/01.10 від 01 жовтня 2018 року /а.с. 24/.

Так, із копії свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17 жовтня 2012 року вбачається, що державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Трохименко Ю.В. 10 жовтня 2012 року, посвідчив, що громадянину ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з будинку відпочинку з прибудовою та навісом літ «Щ-1, щ`, щ2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , експертна вартість 610 грн 99 коп., які належали боржнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779 /а.с. 21/.

Як уже зазначалося, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року в справі № 707/376/14-ц, яке набрало законної сили 24 січня 2017 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; а також визнано недійсним та скасовано, зокрема, свідоцтво про право власності від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1,щ`,щ2 /а.с. 54-56/.

Таким чином, 18 липня 2019 року, на момент здійснення реєстрації права власності на будинок для відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2 за ОСОБА_2 , прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано недійсними.

Зі змісту позовної заяви та даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2020 року в справі № 707/105/20, з урахуванням постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року та постанови Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року, серед іншого, зобов`язано ОСОБА_2 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою організації примусового виконання даного рішення, 08 вересня 2021 року та 29 вересня 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області видано виконавчі листи.

За заявою прокуратури 06 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановим С.А. відкрито виконавче провадження № 67018884 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 707/105/20 від 08 вересня 2021 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь прокуратури Черкаської області боргу в сумі 2102 грн 00 коп. /а.с. 28/.

Крім того, за заявою прокуратури 12 жовтня 2021 року Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67130183 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 707/105/20 від 29 вересня 2021 року про зобов`язання ОСОБА_2 повернути Черкаській міській раді приміщення будинку для відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 33-34/.

Із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 1 від 21 січня 2022 року /а.с. 25/, а також із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10 березня 2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 721 /а.с. 94/, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Листом № 483/01-16 від 22 лютого 2022 року нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори повідомив державному виконавцю Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворському О.М. про те, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 /а.с. 26/.

З копії спадкової справи, яка надійшла на запит суду від Другої черкаської державної нотаріальної контори, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 685/2020. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 23 грудня 2020 року звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , відповідач у справі, якій того ж дня видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією у АТ КБ «ПриватБанк». Крім ОСОБА_1 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ніхто не звертався /а.с. 91-108/.

За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відтак, ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець ОСОБА_2 за законом, який прийняв спадщину після його смерті, успадкувала усі права та обов`язки останнього, а тому є належним відповідачем у справі.

Ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року в справах № 707/105/20 (провадження 6/707/58/22) /а.с. 31-32/ та № 707/105/20 (провадження 6/707/59/22) /а.с. 33-34/ задоволено заяви заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про заміну сторони виконавчого провадження та замінено боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його правонаступника ОСОБА_1 , у виконавчих листах, виданих Черкаським районним судом Черкаської області у справі № 707/105/20 08 вересня 2021 року і 29 вересня 2021 року, відповідно.

З листів Черкаської міської ради № 7603-01-21 від 14 квітня 2021 року та № 5414-01-21 від 22 квітня 2022 року, адресованих Черкаській обласній прокуратурі, встановлено, що Черкаська міська рада не вживала та не буде вживати заходів, у тому числі представницького характеру, щодо подання позовної заяви про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 62,63/.

Листом від 17 травня 2022 року за № 24-418вих22 Черкаською обласною прокуратурою повідомлено Черкаську міську раду про те, що нею підготовлено дану позовну заву /а.с. 61/.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у т.ч. грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

За змістом статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності є правом територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено статус міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд констатує, що Черкаська міська рада не приймала рішення щодо передачі або відчуження майнового комплексу Міської бази відпочинку вчителів, розташованої у АДРЕСА_1 .

Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність.

Разом з тим, із матеріалів справи, а саме із свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17 жовтня 2012 року слідує, що ОСОБА_2 придбав оспорюване майно на прилюдних торгах.

З аналізу змісту частини 1 статті 650 ЦК України, частини 1 статті 655 ЦК України та частини 1 статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 01 липня 2020 року в справі № 403/13077/12 (провадження № 61-42788св18).

Отже, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, що набрало законної сили, правочин, на підставі якого нібито було видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 , визнано недійсним.

За змістом частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Для спростування преюдиційних обставин учасник цивільного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

Враховуючи, що сторонами у цивільній справі № 707/376/14-ц були Черкаська міська рада та ОСОБА_2 , обставини, встановлені рішенням у даній справі, не підлягають доказуванню.

Усталена практика Верховного Суду, наведена, зокрема, у постановах від 05.02.2020 у справі № 904/750/19, від 29.01.2020 у справі № 922/900/19, від 13.01.2020 у справі № 910/24473/16, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 та від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, свідчить про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, у даному випадку свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

З укладеного 01 червня 2003 року між міським управлінням освіти Черкаського міського виконавчого комітету та громадським об`єднанням "Дачний кооператив Дніпро" договору про спільну діяльність, вбачається, що громадське об`єднання "Дачний кооператив Дніпро" і ОК «Дніпро-2003», як правонаступник цього об`єднання, не набули права власності на комунальне майно Черкаської міської ради, оскільки умови договору не передбачали цього, тому голова правління ОСОБА_55 не мав права надавати ОСОБА_2 довідку про наявність у нього права власності на спірне нерухоме майно /а.с. 22/.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року № 725/5093/17 (провадження № 61-39685св18) вказано, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на правовій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочинами.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відтак, суд констатує, що ОСОБА_2 набув право власності на спірний об`єкт нерухомості за відсутності правових підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Крім того, за змістом пункту 4 частини 3 статті 10 вказаного Закону, державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як убачається з матеріалів справи, державний реєстратор Цьопа Б.А. не перевірив наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне нерухоме майно за Черкаською міською радою (в частині реєстрації за останньою права власності на комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у АДРЕСА_1 ); не взяв до уваги дані Державного земельного кадастру, відповідно до яких земельна ділянка, на якій знаходилося нерухоме майно, мала використовуватися під базу відпочинку вчителів, а не надавалася у особисте користування громадянам; та залишив поза увагою дані Єдиного державного реєстру судових рішень, у якому наявна значна кількість судових рішень щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. при прийнятті рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірний об`єкт нерухомості та під час проведення самої державної реєстрації не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства, оскільки ним не був проведений весь комплекс дій, покладених на реєстратора Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Жодних доказів на підтвердження наявності підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на спірний об`єкт суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що позивач у повній мірі довів той факт, що права Черкаської міської ради порушені оскарженим рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 липня 2019 року № 47831315, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 32440817 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`,щ2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з одночасним припиненням за ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , права власності на нерухомість.

Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

Суд вважає, що у разі задоволення вказаного позову будуть поновлені майнові інтереси територіальної громади м. Черкаси на вільний доступ до прибережної зони, водного об`єкта та з`явиться можливість оздоровлення, організації дозвілля учасників навчального процесу.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Питання про компенсацію у випадку позбавлення її права власності на спірний об`єкт нерухомого майна відповідач не порушувала, а згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача ОСОБА_1 , окрім як скасування незаконного рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_2 , не передбачено законом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, то детальну оцінку вказаному питанню надано в ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі /а.с. 78-82/.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи позивача специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 2 481 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради; про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 липня 2019 року № 47831315, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 32440817 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`, щ2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`,щ2 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з одночасним припиненням за ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , права власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Щ-1, щ`,щ2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури (, бульвар Шевченка, 286, м. Черкаси, Черкаська область, 18015, МФО 820172, р/р UA0003751 в ДКСУ у м. Київ) документально підтверджені судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивачі:

- Черкаська обласна прокуратура, місцезнаходження: бульвар Шевченка, 286, м. Черкаси; ;

-Черкаська міська рада, місцезнаходження: вул. Б. Вишнвецького, 36, м. Черкаси, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, місцезнаходження: вул. Гоголя, 251, м. Черкаси, .

Суддя: Т. А. Миколаєнко