ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/1632/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держаної казначейської служби України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Головного управління Держаної казначейської служби України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, третя особа: інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції, лейтенант поліції Касаткіна Олена Олександрівна про стягнення збитків, заподіяних незаконним рішенням,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Головного управління Держаної казначейської служби України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, третя особа: інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції, лейтенант поліції Касаткіна Олена Олександрівна про стягнення збитків, заподіяних незаконним рішенням,

В обґрунтування заяви зазначав, що 11.03.2021 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Касаткіною О.О. відносно позивача було винесено постанову серії БАА № 142677 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 6 ст. 121 КУпАП, якою на нього накладено штраф у розмірі 170 гривень. На підставі даної постанови позивачем було сплачено зазначений розмір штрафу у сумі 170 гривень та комісію за послуги банку у розмірі 20 гривень.

Крім того, на підставі акту № 22 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11.03.2021 року, транспортний засіб позивача було поміщено на спеціальний майданчик, у зв`язку з чим, позивачем сплачено 720 гривень з комісією за послуги банку у розмірі 10 гривень за зберігання його автомобіля, 600 гривень з комісією за послуги банку у розмірі 10 гривень та 900 гривень з комісією за послуги банку у розмірі 10 гривень за його транспортування.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року зазначену постанову визнано протиправною та скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з цим, позивач вважає, що йому було спричинено матеріальну шкоду у загальному розмірі 3 575 гривень, яка полягає у понесенні вищезазначених витрат.

Крім того, позивач наполягає на спричиненні йому моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, у зв`язку із неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності та необхідністю доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, порушенні його звичайного розкладу життя, у зв`язку із необхідністю відвідування судових засідань, підготовки документів та подання їх до суду, в тому числі в умовах карантинних обмежень, що призвело до негативних наслідків, додаткових витрат та розпачу, яку позивач оцінює у 15 000 гривень.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з Держави на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3 575 гривень, моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень, та понесені судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Держаної казначейської служби України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії БАА № 142677 від 11.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеною інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Касаткіною О.О., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, за порушення п. 2.9 (в) ПДР, якою на нього накладено штраф у розмірі 170 гривень. (а.с. 10)

На підставі акту № 22 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11.03.2021 року, транспортний засіб позивача Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було поміщено на спеціальний майданчик. (а.с. 12)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування вищезазначеної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2021 року. (а.с. 18)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2021 року скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову серії БАА № 142677 від 11.03.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення п. 2.9 (в) ПДР України, що передбачає відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП в розмірі 170 гривень; провадження у справі про адміністративне правопорушення, відкрите відносно ОСОБА_1 закрито. (а.с. 24)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з таких положень закону.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 4 частини 1 ст. 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено право особи на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, яке виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

В частині відмови у позові щодо стягнення матеріальної шкоди судове рішення не оскаржене.

Апелянт посилався на те, що на користь позивача безпідставно стягнуто відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції навів полєення ст. 23, 1167ЦК,за якими особа має право на відшкодування моральної шкоди, а моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Як зазначено в пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також суд правомірно послався на зміст пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за яким обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справа №920/715/17.

Дотримуючись зазначених положень усталеної судвої практики, суд першої інстанції зробив переконливий висновок про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

За матеріалами даної справи судом були враховані фактичні обставини, які свідчать про встановлений факт порушення прав позивача, безпідставне порушення адміністративної справи, тривалість адміністративного провадження, безпідставне накладення адміністративного штрафу.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно визначений розмір відшкодування, який відповідає принципам розумності та справедливості,

Та обставина, що безпідставне складення уповноваженою особою відповідача Департаменту патрульної поліції України постанови про накладення адміністративного стягнення, сплата штрафу, необхідність доводити тривалий час безпідставність стягнення тощо, не викликає сумніву у виникненні у позивача моральних страждань, які він зазнав внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, що призвело до зміни звичного укладу його життя.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держаної казначейської служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 травня 2011 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков