Справа № 344/6595/21
Провадження № 2/344/485/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Галько Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія

В С Т А Н О В И В:

Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в інтересах ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у районі Майданпек,м. Майданпек, Республіка Сербія. Дитина з моменту народження до виїзду в Україну постійно проживала в Республіці Сербія. 07 березня 2020 року Відповідачка з дитиною без письмового дозволу Позивача поїхала в Україну. 10 березня 2020 року Позивачем подано до Основного суду у м. Заєчар (Республіка Сербія) позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення способу здійснення батьківських прав, а також вжиття тимчасового заходу, за яким Відповідачка зобов`язується забезпечити побачення позивача з малолітнім ОСОБА_5 кожного вівторка та четверга з 10-ої до 18- ої години, а також у вихідні дні через тиждень безперервно з 18-ої години п`ятниці до 18-ої години неділі, при чому Позивач буде забирати і повертати дитину за адресою проживання матері. 13.04.2020 Основним судом у м. Заєчар винесено рішення, яким пропозицію Позивача щодо тимчасового заходу задоволено та встановлено, що призначений тимчасовий захід буде застосовуватися до набуття законної сили рішення про розірвання шлюбу. 06.08.2020 до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року через Центральний орган Республіки Сербія надійшла заява Позивача від 18.05.2020 про сприяння поверненню дитини до місця її постійного проживання у Республіці Сербія. 29.09.2020 року до Міністерства юстиції України надійшла відповідь Національної поліції України з інформацією про місцезнаходження дитини та Відповідачки на території України. Зі слів Позивача Відповідачка незаконно вивезла дитину в Україну, без його відома і згоди, і зараз виправдовує себе видумками про насильство без будь-яких підстав і доказів. Позивач вважає, що Відповідачка неправомірно вивезла та здійснює незаконне утримування дитини на території України, що підпадає під дію Конвенції про цивільно- правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV. Просить визнати незаконним вивезення та утримування Відповідачкою на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Зобов`язати Відповідачку повернути малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця постійного проживання в Республіці Сербія протягом 10-ти днів з дати отримання повного тексту рішення; Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання; Якщо відповідач відмовиться передавати малолітного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрати дитину і передати батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини до Республіки Сербія. Покласти витрати, пов`язані з поверненням дитини до Республіки Сербія, на позивача. Винести рішення у цій справі протягом шести тижнів від дати отримання цієї позовної заяви. Допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення дитини до Республіки Сербія.

28.05.2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що ніякого неправомірного вивезення дитини не було, оскільки позивач жодного разу не висловлював заборони щодо вивезення дитини в Україну і на вивіз дитини у неї було визначене законодавством Сербії право та письмова згода позивача. Про рішення суду м. Заєчар від 13.04.2020 року щодо задоволення пропозиції ОСОБА_1 щодо особистого спілкування його з сином на час виїзду з Сербії їй не було відомо і не могло бути відомо станом на 06.03.2020 року, навіть не було відомо, що позивач подав позов про розлучення та місце проживання дитини. Повернення в Сербію в період з березня 2020 року по даний час було неможливим та й небезпечним для життя та здоров`я дитини, а факт неповернення зумовлений, зокрема, з введенням у всьому світі карантинних обмежень, пов`язаних, в тому числі, і з обмеженнями в пересуванні. Прояви насильства з боку позивача щодо неї підтверджено наведеними в самій позовній заяві фактами щодо встановленого органом опіки та піклування- Центру соціального захисту м. Заєчар за повідомленням Управління поліції м. Заєчар 06.03.2020 року випадку насильства в сім`ї. Рішенням поліції до позивача застосовано терміновий заборонний припис наближатись до ОСОБА_2 протягом 48 годин, який рішенням прокуратури м. Заячар продовжено до 30 днів. Сам факт продовження прокурором строку заборони є підтвердженням підставності існування безпосередньої загрози життю та безпеці як її, так і сина. Також факти насильства щодо неї та сина з боку позивача стверджується, в т.ч.: -комплексною психологічною характеристикою психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_5 Центру психологічної допомоги дітям "СЕРДЕНЬКО" від 29.05.2020 року. В комплексній психологічній характеристиці психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_5 Центру психологічної допомоги дітям «СЕРДЕНЬКО» від 29.05.2020 року зазначено, що ОСОБА_5 не хоче повертатись в Сербію, не хоче з батьком спілкуватись, прагне забути батька, шкодує, що жив з ним, оскільки постійно потерпав від тілесних покарань та образ. Його охоплює сильна тривога, коли він думає про проживання з батьком. Повернення сина в Сербію, де вона не має змоги працювати за спеціальністю, не має іншої роботи, не має житла, заздалегідь прирікає її на те, що вона не зможе там забезпечити в повній мірі потреби дитини і може призвести до втрати для неї найближчої людини - її сина. Дитина на даний час прижилася в своєму новому середовищі, повернення сина до Сербії також створить для дитини загрозу заподіяння психічної та фізичної шкоди та створить для дитини нетерпиму обстановку. Як свідчать спілкування з психологом, головним значимим членом сім`ї та найбільш емоційно близьким членом є матір, до складу сім`ї син включає бабусю, дідуся та тітку по материній лінії, а також себе, що вказує на сприйняття включеності в сім`ю. Батька ОСОБА_5 не включає до складу сім`ї. Позивачу уже тривалий час відомо, де проживає його син, і вона не чинила, не чинить і не буде чинити ніяких перешкод для його спілкування у випадку відвідин його сина за місцем проживання в Україні. Але жодного разу протягом всього часу з 06.03.2020 року позивач не виявив бажання відвідати сина, не вітав з днем народження, з Новим роком, з Різдвом та іншими святами, не надав жодної матеріальної і моральної підтримки дитині, а навпаки кривдив при спілкуванні по інтернету обзиваючи її, а дитина після таких спілкувань тільки плакала і обнімала її. Просила відмовити в задоволенні позову (а.с.78-83).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила його задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Служба у справа дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надала письмові пояснення, просила врахувати письмові пояснення при вирішенні даної справи та прийняти рішення в інтересах дитини (а.с.195-198).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Республіки Сербія.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Майденпек, р-н Майденпек (Республіка Сербія) (а.с.43).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений в м. Заєчар (Республіка Сербія) 04.06.2014 року (а.с.47).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , надав згоду на виїзд сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон з своєю матір`ю і його дружиною ОСОБА_2 . Ця згода є постійною і дійсною для всіх держав (а.с.106).

Відповідно до протоколу про отримання заяви про кримінальне правопорушення, 05.03.2020 року відповідачка ОСОБА_2 зверталася в Управління поліції Заєчар, про вчинення з боку її чоловіка насильства в сім`ї, та просила вжити всіх заходів та дій для її безпеки та безпеки її неповнолітнього сина (а.с.121-122).

10.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до основного суду у м.Заєчар з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення способу здійснення батьківських прав (а.с.49-53).

Згідно з рішенням Основного суду м.Заєчар від 13.04.2020 року, пропозицію Позивача щодо тимчасового заходу задоволено, та призначено тимчасовий захід врегулювання підтримання особистих стосунків між малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і батьком, таким способом: щовівторка з 8-ої до 16-ої, а також у перші вихідні щомісяця з 15-ої години п`ятниці до 17-ої години неділі, при чому позивач ОСОБА_1 буде забирати малолітню дитину з адреси перебування його матері відповідачки ОСОБА_2 і повертати дитину туди. Встановлено, що призначений тимчасовий захід буде застосовуватися до набуття законної сили рішення про розірвання шлюбу за позовом Позивача у справі П2. 97/20 (а.с.54-57).

Відповідно до довідки Вищого суду м.Заєчар від 19.01.2021 року та довідки Основного суду м.Заєчар від 18.01.2021 року ОСОБА_1 не притягується до кримінальної відповідальності та відносно нього не ведеться слідство (а.с.58-61, 62-65).

18.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції і державного управління Центрального виконавчого органу Республіки Сербія із заявою про сприяння поверненю дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки Сербія (а.с.8-15).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Руєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачці ОСОБА_2 належнить на праві приватної власності квартира, за дресою: АДРЕСА_1 (а.с.130).

Відповідно до характеристики виданої Ліцеєм №23 ім.Романа Гурика Івано-Франківсьої міської ради, ОСОБА_2 , 1988 року народження, працює у Ліцеї №23 ім.Романа Гурика з 18.08.2020 року на посаді бухгалтера. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Не порушувала правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору (а.с.131).

Згідно довідки Управління державної міграційної слубжи України в Івано-Франківській області за №5206 від 18.03.2020 року, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Майданпек Республіка Сербія, є громадянином України з ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.132)

Відповідно до довідки №281 від 08.09.2020 року виданої Ліцеєм №23 ім.Романа Гурика Івано-Франківсьої міської ради, ОСОБА_2 , 1988 року народження, дійсно працює у Ліцеї №23 ім.Романа Гурика на посаді бухгалтера з 18.08.2020 року по даний час (а.с.133).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25.05.2021 року за №9, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира підключена до телефонної мережі, обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням, опаленням автономним, елекроосвітленням, ліфтами, кабельним телебаченням. В квартирі зроблений якісний ремонт, облаштований побут, квартира в задовільному стані для проживання сім`ї. В квартирі на даний час проживає власниця квартири з малолітнім сином (а.с.134).

Відповідо до довідки №6168 від 28.05.2020 року про зареєстрованих у житлового приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м.Івано-Франківська, за адресою: АДРЕСА_1 зареєсторовано дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.135).

Відповідно до довідки про доходи, сума загального доходу ОСОБА_2 за період з серпня 2020 року по травень 2021 року становить 91 470,25 грн. (а.с.136).

Відповідно до довідки №01/20 від 01.06.2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує благодійний дитячий центр розвитку дитини "Телесик" при парафії Матері Божої Неустанної Помочі м.Івано-Франківська з 01.06.2020 року (а.с.103).

Згідно характеристики на вихованця, виданої приватним закладом дошкілької освіти (ясла-садочок) "Телесик" Української Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дитячий сад з ІНФОРМАЦІЯ_5 по теперішній час. Рідні постійно цікавляться питаннями виховання. Виявляють цікавість до консультацій і рекомендаціям вихователів в куточку для батьків, а також регулярно відвідують батьківські збори. В основному, займається дитиною мама (а.с.150).

Як вбачається з психологічної характеристики психоемоційного стану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендована корекційна робота психотерапевта, спрямована на зниження рівня тривоги, переживань, страхів у ОСОБА_2 , подолання та пропрацювання наслідків насильницьких дій (а.с.116-118).

Як вбачається з комплексних психологічних характеристик психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.05.2020 року, 05.11.2020 року та від 26.05.2021 року, за результатами діагностики батьківсько-дитячих відносин, головним значимим членом сім`ї та найбільш емоційно близьким членом є матір. Менш привабливим та тим, з ким склалися конфліктні відносини, хлопчик вважає батька,, якого не включає до складу сім`ї та боїться оскільки зі слів досліджуваного, батько бив його матір. ОСОБА_5 категорично заперечує повернення в Сербію до батька. Спілкуватися з батьком не бажає. Рекомендована корекційна робота психотерапевта, спрямована на зниження рівня тривоги, переживань, страхів, наслідків насильницьких дій з боку батька (а.с.85-89, 90-94,111-115).

Відповідно до довідки №362 від 18.10.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в 1-Д класі (а.с.201).

Згідно інформації про результати психологічного обстеження здобувача освіти 1-Д класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18.10.2021 року,членами своєї сім`ї хлопець вважає маму ОСОБА_2 , тету ОСОБА_3 (мамину сестру), дідуся і бабусю по маминій лінї. Емоційно близькою для дитини є тітка ОСОБА_3 . Батько в сімейну ситуацію не включений, ОСОБА_5 категорично відмовляється його зображати в проективних методиках. Думка дитини щодо повернення до батька в Республіку Сербія негативна (а.с.202).

Відповідно до характеристики на учня 1-го класу ОСОБА_5 , мама учня автивно бере участь в житті дитини. Відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням, приділяє належну увагу вихованню сина. Учень завжди охайно одягнений та гарно виглядає. Мати, ОСОБА_2 , відповідально та належним чином виховує свого сина (а.с.203.)

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 05.10.2021 року ОСОБА_5 , проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї, що приживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обстеженням встановлено, що сім`я складається з ОСОБА_2 , яка зареєстрована і проживає, та є одноосібним власником квартири та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - проживає. В помешканні створено належні житлово-побутові умови. Створено всі необхідні умови для проживання та навчанння малолітньої дитини. В результаті бесіди малолітній ОСОБА_5 повідомив, що йому комфортно та спокійно з мамою і він не хоче повертатись жити до тата в Сербію (а.с.204).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (надалі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Статтею 3 Конвенції Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка набула чинності для України з 01.09.2006 року, передбачено, що переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Суд, критично оцінює доводи позивача про регулювання спірних відносин виключно за нормами Конвенції (1980року), оскільки за час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи про протиправне переміщення дитини. Докази щодо цих обставин є суперечливими, свідчать в значній мірі про неприязні стосунки батьків малолітнього, а не про протиправні дії, та спростовуються іншими матеріалами справи.

При оцінці спірних правовідносин суд також бере до уваги правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 року по справі № 754/5128/16-ц, провадження №61-12663св18. Зокрема суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, а також особисті якості батьків, відносини які існують між кожним з батьків і дитиною, те як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, те чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини, на які вказують передбачені у цій конвенції виключення, зокрема у випадку серйозного ризику того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди. Задля досягнення означеної вище легітимної мети та найкращого задоволення інтересів дитини за існування встановленого суддом на підставі належних, допустимих і достатніх доказів серйозного ризику того, що повернення дитини поставить її під загрозу заподіяння шкоди психіці, відмова у позові є виправданою».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні докази протиправного переміщення дитини ОСОБА_5 в Україну з Республіки Сербія, а повернення дитини до Республіки Сербія є недоцільним, оскільки малолітній ОСОБА_5 адаптувався у новому середовищі, матеріалами справи підтверджено, що всі умови для проживання та утримання дитини за місцем проживання матері є належними. Дитина адаптувалася у своєму новому середовищі, за нею здійснюється належний догляд, вона навчається , має сталі сімейні зв`язки.

Між тим, позивач не позбавлений права на спілкування з дитиною і законодавство України сприяє цьому.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи перш за все саме інтереси дитини, які є найважливішими у справі, турботи про неї та які є пріоритетним міркуванням, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи викладене керуючись ст.ст. ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Галько Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 05.09.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.