Номер провадження: 22-ц/813/604/22
Справа № 522/7830/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача ТОВ «Центр Приватизації», ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України, Міністерство охорони здоров`я України, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 758/од-2020 від 27.10.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) державному закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України»,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

Корокий зміст заявлених вимог та заяв

Позивачі звернулись до суду та просять визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 758/од-2020 від 27.10.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) державному закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України».

20.09.2021 року до районного суду надійшла заява від представника позивачів про забезпечення позову

10.09.2021 до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони Одеській обласній державній адміністрації вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 15,9043 кв.м., кадастровий номер :47:004:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України до вирішення справи по суті.

Необхідність забезпечення позову обґрунтоввана тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Після звернення до суду з цим позовом Одеською обласною державною адміністрацією 02.09.2021 винесено розпорядження №906/од-2021, яким надано дозвіл ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 15,9043 га за адресою АДРЕСА_1 , на дві земельні ділянки орієнтованими площами 0,7692 га та 15,1351 га. Тобто, після поділу з`являться дві земельні ділянки з окремими кадастровими номерами і у разі задоволення позову порушені права позивача не зможуть бути відновленні, або ж їх відновлення буде надто ускладненим, так як необхідно буде скасовувати формування нових земельних ділянок.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову у виді повної заборони Одеській обласній державній адміністрації вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 15,9043 кв.м., може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти цим забезпеченням. Тобто, запропоновані заходи забезпечення цього позову є явно неспівмірними з цим позовом. При цьому районний суд зазначив, що у разі поділу буде створено дві нові земельні ділянки більшою площею (15,1351 га) та значно меншою площею (0,7692 га). Водночас позивачем не обгрунтовано, яким чином такий поділ земельної ділянки призведе до неможливості оформлення його прав на земельну ділянку, оскільки частина земельної ділянки на яку претендують позивачі опиниться в межах однієї з них. Посилання на те, що позивач буде змушений оскаржувати формування новостворених ділянок суд вважає недоречними, оскільки вони виходять за межі предмету судового розгляду у справі. Предметом судового розгляду у справі є правомірність розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 758/од-2020 від 27.10.2020, а не законність ймовірних наслідків його виконання.

11.10.2021 року до суду надійшла заява представника позивачів про забезпечення позову шляхом заборони Одеській обласній державній адміністрації здійснювати поділ земельної ділянки площею 15,9043 кв.м., кадастровий номер :47:004:0012, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України до вирішення справи по суті.

Необхідність забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття заходів щодо заборони поділу земельної ділянки може істотно ускладнити поновлення прав позивачів. Після звернення до суду з цим позовом Одеською обласною державною адміністрацією було винесено розпорядження від 02.09.2021 №906/од-2021, яким надано дозвіл ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 15,9043 га за адресою АДРЕСА_1 , на дві земельні ділянки орієнтованими площами 0,7692 га та 15,1351 га. Тобто, після поділу з`являться дві земельні ділянки з окремими кадастровими номерами. Оскільки внаслідок цього розпорядження до земель відповідача незаконно перейде площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивачів, і земельна ділянка буде продовжувати перебувати частиною іншої новосформованої земельної ділянки, існує об`єктивна потреба в запобіганні ускладнень поновлення прав позивачів.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується та відзиву на неї

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року заявупозивача ОСОБА_1 , подану адвокатом Таратунської М.В. - повернуто заявнику з посиланням на ст.44 ЦПК України. При цьому районний суд посилається на те, що раніше представник ОСОБА_5 вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу по справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 15,9043 га з кадастровим номером :47:004:0012, яку вирішено по суті ухвалою 13.09.2021 року та якою відмовлено в забезпечені позову.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому посилається на те, що ухвалою суду від 13.09.2021 року вирішувалось питання забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, а не заборони вчиняти поділ земельної ділянки, в зв`язку з чим було відмовлено у задоволенні заяви. Питання щодо заборони Одеській обласній державній адміністрації здійснювати поділ земельної ділянки площею 15,9043 га раніше судом не вирішувалось та суд не розмежував питання зловживання процесуальними правами з реалізацією своїх процесуальних прав.

Крім того, апелянт посилається на відсутність неправомірної процесуальної мети щодо затягування справи, що є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державного закладу Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова « Міністерства здоров`я України зазначає, що з заявами про забезпечення позову з аналогічних підстав представник позивачів звертався тричі, а саме 07.09.2021; 10.09.2021 року та 11.10.2021 року .Саме ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року відмовлено в забезпеченні позову шляхом вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки. В зазначеній ухвалі судом чітко встановлено, що заборона поділу земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ДЗ ССКС ім. В.П.Чкалова МОЗ України жодним чином не вплине на вирішення справи по суті та не ускладнить виконання судового рішення. З тексту даної заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник зловживає своїми правами так як вона є аналогічною по тексту того ж клопотання, поданого 10.09.2021 року та підстави звернення до суду із клопотанням про забезпечення позову- прийняття Одеською обласною адміністрацією Розпорядження № 906/од-2021 від 02.09.2021 року.

Одночасно посилається на те, що заявник фактично не погодився з ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2021 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. Проте позивач не використав своє право на її оскарження, а подав нове клопотання про забезпечення позову за таких самих обставин, маючи на меті повторний розгляд зазначеної

Заяви.

Відповідно до ч.І ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційній інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України

За правилами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухвалено за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводим апеляційної скарги дійшла наступного .

Повертаючи заяву про забезпечення позову районний суд виходив з того, що позивач зловживає своїми процесуальними правами під час подання клопотання про забезпечення позову оскільки з такими кдлопотаннями звертався 07.09.2021 року, 10.09.2021 року та 11.10 2021 року, які є аналогічними обставинами. Словосполучення «вчинення будь-яких дій» за своїм смисловим змістом включає в себе широкий спектр дій, у тому числі й дії щодо заборони поділу земельної ділянки. Крім того, в підставою подання заяви про забезпечення позову від 13.09.2021 слугувала саме наявність розпорядження від 02.09.2021 №906/од-2021, на яке позивач посилається знову у цій заяві від 11.10.2021.

Повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна з таких міркувань.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У пункті 3 частини другої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 199/6713/14-ц (провадження N 14-92цс19) зазначено, що "учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України".

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань цивільного судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду( постанова ВС - рішення від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14).

Судова колегія вважає помилковим висновок районного суду щодо тотожності заяв про забезпечення позову враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства з врахуванням виду забезпечення позову та відсутності наміру позивача в затягуванні справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подання заяви про забезпечення позову у вигляді заборони Одеській обласній державній адміністрації здійснювати поділ земельної ділянки площею 15,9043 кв.м., кадастровий номер :47:004:0012, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України до вирішення справи по суті є реалізацією дозволеного процесуальним законом права і переслідує легітимну мету забезпечення позову, а тому не може розцінюватись як зловживання процесуальним правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20 забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів, насамперед, відповідача в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Проте, як вбачається зі змісту позовних вимог її вимоги стосуються визнання протиправним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 758/од-2020 від 27.10.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) державному закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України», а тому суду першої інстанції необхідно з`ясувати чи підлягає

прийняте в майбутньому судове рішенняреальному виконанню,та чи невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді заборони вчиняти певні ді.ї ускладнить чи неунеможливить виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову не розглядалася по суті. Судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та яка оскаржується заявником.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, за умови відсутності судового рішення суду першої інстанції про забезпечення позову чи про відмову у забезпеченні позову, в силу вимог ст.ст. 374, 379 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на вирішення по суті заяви про забезпечення позову.

Враховуючи те, що ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Т.В.Цюра

С.М.Сегеда