Справа № 136/423/22
Провадження № 22-ц/801/1472/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуСправа № 136/423/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., ОСОБА_1 та його представника адвоката Корнійчука С.А., представника відповідача Тиховського М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Липовецького колегіуму ім. Василя Липківського в особі голови Ліквідаційної комісії ОСОБА_2 адвоката Тиховського Миколи Олеговича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Липовецького колегіуму ім. Василя Липківського про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Липовецького колегіуму ім. Василя Липківського про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що відповідно до наказу від 12.11.1988 за №77 його призначено на посаду директора Липовецької середньої школи №1, назву якої в подальшому змінено на Липовецький колегіум імені Василя Липківського. Наказом Відділу освіти Липовецької РДА за №1К від 09.01.2018 його звільнено із посади директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського. Згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 у справі 136/180/18, серед інших, визнано незаконним та скасовано наказ за №1К від 09.01.2018 "Про звільнення директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського Капущака М.Ю.". Згідно з постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2021 вищезгадане рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 залишено без змін.

Рішенням 29 сес. Липовецької міської ради 8 скл. №806 від 10.02.2022 вирішено питання щодо припинення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського шляхом ліквідації та утворено ліквідаційну комісію.

Позивач звернувся до Липовецької міської ради з листом щодо допуску його до виконання службових обов`язків директора колегіуму, однак листом №К-13/02-31 від 12.02.2021 Липовецька міська рада повідомила, що немає підстав для допущення позивача до виконання функціональних обов`язків директора. У відповідь на письмове звернення позивача щодо внесення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського у мережу розпорядників коштів місцевих бюджетів Липовецька міська рада у листі №02-42/27 від 15.02.2021 повідомила, що підстав для внесення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в мережу закладів освіти на 2021 рік немає.

Позивач 11.03.2022 звернувся до голови ліквідаційної комісії Липовецького колегіуму імені Василя Липківського з вимогою виплатити йому, як діючому директору, суму заборгованості середньої заробітної плати та підставі Постанови КМ України від 08.02.1995 №100 - за вимушений прогул з січня 2018 року по квітень 2022 року, як день майбутнього звільнення, а саме: СЗП 517 426,52 грн; ПДФО (18%) 93 136,77 грн; ВЗ (1,5%) - 7761,39 грн, а всього 621 324,68 грн. Такий розрахунок здійснено згідно довідки про заробітну плату позивача за два останні місяці перед звільненням №86 від 31.01.2018, що видана головним бухгалтером - секретарем ліквідаційної комісії. Проте згідно листа №К-28/02-32 від 22.03.2022, підписаного головою ліквідаційної комісії, позивачу відмовлено в задоволенні вимог кредитора.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Липовецького колегіуму імені Василя Липківського на користь ОСОБА_1 його заробітну плату за вимушений прогул з 10.01.2018 по 13.04.2022 в розмірі 493 828 (чотириста дев`яносто три тисячі вісімсот двадцять вісім) грн 94 коп. Виплату зазначеної суми здійснити помісячно.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Липовецького колегіуму імені ОСОБА_3 до державного бюджету судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 4 908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) грн 27 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Липовецького колегіуму ім. Василя Липківського в особі голови Ліквідаційної комісії ОСОБА_2 адвокат Тиховський М.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки 12.11.1988 ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Липовецької середньої школи №1.

Рішенням 13 сес. 5 скл. Липовецької міської ради №219 від 12.10.2007 Липовецьку середню школу №1 перейменовано на Липовецьку загальноосвітню школу-колегіум І-ІІІ ступенів №1 імені Василя Липківського, а згідно з рішенням 55 сес. 6 скл. Липовецької міської ради №630 від 10.10.2013 Липовецьку загальноосвітню школу-колегіум І-ІІІ ступенів №1 імені Василя Липківського перейменовано на Липовецький колегіум імені Василя Липківського (а.с. 15).

Встановлено, що наказом Відділу освіти Липовецької РДА за №1К від 09.01.2018 ОСОБА_1 звільнено із посади директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 року визнано незаконним та скасовано наказ за №1К від 09.01.2018 "Про звільнення директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського Капущака М.Ю." (а.с. 25-30).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2021 рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 залишено без змін (а.с. 31-35).

У вказаних рішеннях судами встановлено, що ОСОБА_1 09.01.2018 було звільнено з посади директора Липовецького колегіуму імені ОСОБА_3 за наказом Відділу освіти Липовецької РДА, який не є засновником навчального закладу, всупереч Закону України "Про загальну середню освіту" та Закону України "Про освіту", і який взагалі не мав повноважень на винесення такого наказу, а тому він не може бути законним і не змінює, не припиняє цивільні права та обов`язки особи стосовно якої його було ухвалено. Таким чином, трудові відносини між позивачем та Липовецьким колегіумом імені Василя Липківського не припинені і продовжують існувати.

Попри це, згідно з рішенням 29 сес. 8 скл. Липовецької міської ради №806 від 10.02.2022 вирішено припинити юридичну особу Липовецький колегіум імені Василя Липківського та встановлено двомісячний строк заявлення кредиторами своїх вимог, а після такого строку вирішено провести з ними розрахунок. Також утворено ліквідаційну комісію та покладено на неї визначені обов`язки (а.с. 4-5).

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до Липовецької міської ради, яка є засновником колегіуму і уповноважена вирішувати питання щодо такого закладу освіти, з листом щодо допуску його до виконання службових обов`язків директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського, однак листом №К-13/02-31 від 12.02.2021 Липовецька міська рада повідомила, що немає підстав для допущення позивача до виконання обов`язків директора (а.с. 6,8).

Також, у відповідь на письмове звернення позивача щодо внесення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського у мережу розпорядників коштів місцевих бюджетів Липовецька міська рада надіслала позивачу лист №02-42/27 від 15.02.2021, в якому повідомила, що підстав для внесення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в мережу закладів освіти на 2021 рік немає (а.с.7).

11.03.2022 позивач письмово звернувся до голови ліквідаційної комісії Липовецького колегіум імені Василя Липківського та просив його про внесення відомостей до ліквідаційного балансу суми заборгованості за невиплаченою позивачу середньою заробітною платою 517 426,52 грн, податок на доходи фізичних осіб (18%) 93 136,77 грн; військовий збір (1,5%) 7 761,39 грн, а всього 621 324,68 грн. Виплату зазначеної суми просив здійснити помісячно згідно звітності ПФУ (а.с. 18). Такий розрахунок здійснено згідно довідки про заробітну плату позивача за два останні місяці перед звільненням №86 від 31.01.2018, що видана головним бухгалтером - секретарем ліквідаційної комісії (а.с. 3).

Проте, відповідно до листа №К-28/02-32 від 22.03.2022, підписаного головою ліквідаційної комісії, позивачу відмовлено в задоволенні вимог кредитора (а.с. 17).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене шляхом недопущення його до виконання ним обов`язків директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського і до цього часу припинено виплату заробітної плати, а тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому вищезгаданим Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі є Липовецький колегіум імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії (, місцезнаходження: вулиця Шкільна, 2, м. Липовець Вінницької області).

Згідно п. 4 рішення 29 сесії 8 скликання Липовецької міської ради №806 від 10.02.2022 «Про припинення Липовецького колегіуму імені Василя Липківського шляхом ліквідації» встановлено місцезнаходження Ліквідаційної комісії за адресою: м. Липовець Вінницької області, вул. Героїв Майдану, 4.

Також вказана адреса зазначена і у позовній заяві.

Проте, суд першої інстанції безпідставно направляв судові повістки на юридичну адресу Липовецького колегіуму імені Василя Липківського, а саме вулиця Шкільна, 2, м. Липовець Вінницької області, у зв`язку з чим конверти повертались до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неналежне повідомлення відповідача у справі про дату, час і місце засідання суду.

Ліквідаційна комісія не має статусу юридичної особи, а підприємство, що ліквідується, в період її роботи статусу юридичної особи не втрачає. Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через ліквідаційну комісію. Дії комісії розглядаються як дії самої юридичної особи. Комісія здійснює дії, у тому числі виступає в суді від імені юридичної особи і набуває безпосередньо для неї права і обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд розглянув справу з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки справу (питання) розглянуто судом за відсутності учасника справи, а саме Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії, якого не повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду, чим Липовецький колегіум імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії і обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо розгляду позовних вимог по суті, апеляційний суд зазначає наступне.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 року визнано незаконним та скасовано наказ за №1К від 09.01.2018 "Про звільнення директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського Капущака М.Ю." Разом з тим відмовлено в поновленні на роботі з тих підстав, що наказ №1К від 09.01.2018 "Про звільнення директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського Капущака М.Ю." не мав наслідком припинення трудових відносин.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2021 рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2020 залишено без змін (а.с. 31-35).

03 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Липовецької міської ради щодо допуску його до виконання функціональних обов`язків директора Липовецького колегіуму, на що отримав відповідь №К-13/02-31 від 12.02.2021, в якій Липовецька міська рада повідомила, що немає підстав для допущення його до виконання обов`язків директора.

В подальшому 11.03.2022 позивач письмово звернувся до голови ліквідаційної комісії Липовецького колегіум імені Василя Липківського та просив його про внесення відомостей до ліквідаційного балансу суми заборгованості за невиплаченою позивачу середньою заробітною платою 517 426,52 грн, податок на доходи фізичних осіб (18%) 93 136,77 грн; військовий збір (1,5%) 7 761,39 грн, а всього 621 324,68 грн. Виплату зазначеної суми просив здійснити помісячно згідно звітності ПФУ (а.с. 18). Проте, відповідно до листа №К-28/02-32 від 22.03.2022, підписаного головою ліквідаційної комісії, позивачу відмовлено в задоволенні вимог кредитора (а.с. 17).

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанції визнано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Липовецького колегіуму імені Василя Липківського незаконним з підстав прийняття даного наказу неповноважним суб`єктом, що не має наслідком припинення трудових відносин, а тому позивача було безпідставно не допущено до виконання ним посадових обов`язків та не виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Так, за змістом абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Встановлено, що згідно з довідки про заробітну плату позивача №86 від 31.01.2018,що видана головним бухгалтером-секретарем ліквідаційної комісії, за два останні календарні місяці роботи (листопад 9 475,02 грн та грудень -10426,54 грн 2017 року) середньомісячна заробітна плата позивача становила 9 950,78 грн, та відповідно 19 901,56 грн за два місяці, при цьому оскільки у вказаному періоді було 43 робочих дні, середньоденна заробітна плата позивача складала 462,82 грн.

Судом встановлено, що з наступного дня, який передував дню видачі наказу від 09.01.2018 про звільнення позивача з посади директора колегіуму по дату звернення позивача з цим позовом (13.04.2020), минуло: у 2018 році - 245 робочих днів (з урахуванням віднятих 5-ти робочих днів з 02 по 09.01.2018); у 2019 році - 250 робочих днів; у 2020 році - 251 робочий день; у 2021 році - 250 робочих днів; у 2022 році - 71 робочий день (рахуючи з 04.01. по 13.04.2022 і без врахування Міжнародного жіночого дня 8-го березня як вихідного, через його відміну внаслідок введення воєнного стану з 24.02.2022), а разом 1067 робочих днів, протягом яких міг працювати позивач, якщо б не було йому створено умов для вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи викладене, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає 493 828,94 грн (середньоденна заробітна плата - 462,82 грн х кількість робочих днів, протягом яких міг працювати позивач 1067).

Разом з тим, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача податку на доходи фізичних осіб (18%) 93 136,77 грн та військового збору (1,5%) 7 761,39 грн слід відмовити з огляду на таке.

Як визначено у п.п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно зі ст. 163 ПК України доходи, які є об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Таким чином, виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу є доходом, який підлягає оподаткуванню.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України визначено, що податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу.

В силу п.167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Також, виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу є об`єктом оподаткування військовим збором, що становить 1,5% оподаткування.

Разом з тим, відповідно до постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц, суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №522/13736/15 та у справі №369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №401/1813/16-ц.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 79 % (розрахунок: 493828,94 грн розмір задоволених вимог / 621324,68 грн розмір заявлених вимог * 100 = 79%).

Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, на користь нього частково задоволено позовні вимоги, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4 908,27 грн (розмір судового збору 6 213,24 (1% від ціни позову) / 100 * 79% задоволених вимог).

Апелянт при подачі апеляційної скарги сплатив 7 362,32 грн судового збору, а тому оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідачу слід компенсувати з урахуванням часткового задоволення позову судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3681,16 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином на підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в загальній сумі 1227,11 грн (4 908,27 - 3681,16).

В апеляційній скарзі відповідачем заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судові витрати, понесені на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що витрати, понесені Липовецьким колегіумом імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії при розгляді справи в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 500 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Липовецького колегіуму ім. Василя Липківського в особі голови Ліквідаційної комісії ОСОБА_2 адвоката Тиховського Миколи Олеговича задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 2, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 21722536) про стягнення заробітної плати за вимушений прогул - задовольнити частково.

Стягнути з Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) заробітну плату за вимушений прогул з 10.01.2018 по 13.04.2022 в розмірі 493 828,94 (чотириста дев`яносто три тисячі вісімсот двадцять вісім) грн 94 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Виплату зазначеної суми здійснити помісячно згідно звітності ПФО.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 2, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 21722536) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в загальній сумі 1227,11 грн.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Липовецького колегіуму імені Василя Липківського в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 2, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 21722536) судові витрати,понесені останнім при розгляді справи в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук