Справа № 128/1461/21

РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2022 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Ганкіної І.А.

при секретарі Шикун Я.С.,

позивач ОСОБА_1

пред-к відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Агрономічної територіальної громади в особі Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Вінницької районної державної адміністрації про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на те, що в період з 02.10.1989 року до 01.03.2021 року вона працювала директором Бохоницького сільського будинку культури та знаходилася у трудових відносинах з Вінницької РДА. Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього не було нараховано, та не було виплачена заробітна плата у розмірі 17 911 грн. за січень та лютий місяць 2021 року, а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 695,73 грн. Вказує, що 11.01.2021 року, її наказом № 1-к було попереджено про звільнення, у зв`язку з чим 26.02.2021 вона була звільнений в зв`язку з реорганізацією установи, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, після звільнення відповідачем не було виплачена вихідна допомога, та не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку тривалістю 46 календарних днів. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частинами 1,2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 26.02.2021 р. відповідач письмово не повідомив позивачку про нараховані суми належні їй при звільненні та не здійснив виплату вказаних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Відтак позивачка просить стягнути з Вінницької РДА заборгованість по заробітній платі 17 911, 00 грн; середній заробіток затримки за 60 робочих дні у розмірі 12 793,80 грн та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 695,00 грн.

В подальшому за ухвалою суду було залучено як співвідповідача Агрономічну територіальну громаду в особі Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги викладені в позові, та уточнила, що підтримує свої вимоги лише в частині стягнення грошових коштів з відповідача Вінницької РДА в сумі 41 399,80 грн, про що надала відповідну заяву. Суду показала, що вважає, що грошові кошти їй зобов`язана сплатити саме Вінницька РДА, а не Агрономічна сільська рада. Вимог до Агрономічної сільської рада вона не пред`являє і вважає, що невиплачені грошові кошти потрібно стягнути саме з Вінницької РДА.

Представник Вінницької РДА в особі Собчук Т.П. справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги не визнає, в задоволені позову просить відмовити (а.с.76).

Представник відповідача - Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі Паничука Б.М. позовні вимоги не визнав, в задоволені позову просив відмовити. Суду показав, що грошові кошти має сплатити Вінницька РДА, оскільки саме вони виплачували заробітню плату позивачці по справі. В трудових стосунках на час утворення заборгованості позивачка з Агрономічною сільською радою не перебувала, а отже заборгованість виникла не з вини Агрономічної сільської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

У період з 02.10.1989 року по 01.03.2021 року ОСОБА_1 працювала директором Бохоницького сільського будинку культури та знаходилася у трудових відносинах з Вінницькою районною державною адміністрацією, що підтверджується копією трудової книжки номер НОМЕР_1 (а.с.9).

Наказом Сектору культури Вінницької РДА від 11.01.2021 року за № 1-к попередженно про звільнення ОСОБА_1 (а.с.7).

Наказом Сектору культури Вінницької РДА від 26.02.2021 року за № 18-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 01.03.2021 року у зв`язку із реорганізацією установи п. 1 ст. 40 КЗПП України (а.с.6).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише ні підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ті законами України.

Відповідно до ч.2 статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Згідно вимог пункту 5 статті 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на державні культурно-освітні та театрально-видовищні програми (сільські, селищні та міські палаци і будинки культури, клуби, центр; дозвілля, інші клубні заклади та бібліотеки; театри, сільські, селищні, міські бібліотеки, музеї, виставки, палаци і будинки культури, школи естетичного виховання дітей, включаючи заклади та установи комунальної власності, яким надано статус академічних, національних, зоопарки комунальної власності).

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» № 1081 -IX від 15.12.2021 року включено пункт 39 Прикінцевих та Перехідний положень, такого змісту: районні ради здійснюють передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність сільських, селищних, міських територіальних громад установ та закладів, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного цим Кодексом.

З 01 січня 2021 року видатки на функціонування зазначених установ і закладів плануються та здійснюються з бюджетів таких територіальних громад.

З огляду на викладене, в даному випадку, функціонування Бохоницького сільського клубусектору культури Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області, в якому працювала позивачка, здійснюється з бюджету територіальної громади Агрономічної територіальної громади. Виходячи з зазначеного обов`язок виплати невиплаченого грошового утримання покладається саме на Агрономічну сільську раду.

Згідно с. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача

Однак, відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивачка зазначила, що не бажає позиватися до Агрономічної сільської ради та вважає, що відповідачем по справі є лише Вінницька РДА, з якої просить стягнути заборгованість по грошовим виплатам. Вимогу щодо стягнення коштів з Агрономічної сільської ради не заявляє та не підтримує.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки Вінницька районна державна адміністрація є неналежним відповідачем у даному спорі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 1, ст. 2, ст. 4, ст. 10, ст. 12, ст. 17, ст. 24, ст. 81, ст. 84 Цивільно процесуального Кодексу України, ст. ст. 4,16 ЦК України, ст. ст. 83,84,116,117 КЗпП України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та стягненні судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.А. Ганкіна