Житомирський апеляційний суд
Справа №295/336/20 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/336/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Рівненської області про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства, визнання незаконною постанову прокуратури Рівненської області від 09.10.2019 про відмову у визначені та відшкодуванні матеріальної шкоди за апеляційною скаргою Керівника прокуратури Рівненської області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в мЖитомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом у якому просила стягнути з Державного бюджету України 52 470, 06 грн в рахунок відшкодування спричиненої їй матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Визнати незаконною постанову прокуратури Рівненської області про відмову визначенні матеріальної шкоди від 09.10.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працювала у Житомирському районному суді Житомирської області на посаді судді. З 18 грудня 2017 - суддя у відставці. 17 травня 2010 року Генеральною прокуратурою України стосовно неї було порушена кримінальна справа за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Зазначала, що з 17.05.2010 по 24.09.2010 стосовно неї незаконно проводилося досудове слідство під час якого, були вилучені та арештовані належні їй грошові кошти в сумі 3650 доларів США, 950 євро та 2 711 грн. 15 квітня 2016 року Погребищенським районним судом Вінницької області її незаконно було засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна та скасуванням 3-го кваліфікаційного класу. 25 липня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок було скасовано, справу повернуто Генеральній прокуратурі України для організації додаткового розслідування. 27 червня 2019 року за постановою прокуратури Рівненської області кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 , була закрита, за відсутністю складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 368 КК України. Враховуючи вищенаведене, наявні підстави для відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 9658,42 грн матеріальної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. В задоволенні решти вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави Україна.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Керівник прокуратури Рівненської області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивач перебуваючи під слідством і судом мала процесуальний статус підозрюваної, обвинуваченої та підсудної. Так, згідно ч.1 ст.121 КПК України, витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять. Крім того, в поданих до суду , як докази фіскальні чеки про оплату палив у відповідні дні, які по даті співпадали з датами, визначеними судовими повістками про виклик підсудної , фактично відсутні відомості про безпосереднього платника та й самі по собі такі розрахункові документи не містять та не можуть підтвердити інформації про використовуваний автотранспорт (витрати палива) та відповідно пройдену відстань. Також у даних чеках є ряд розбіжностей по датах із даними судових повісток, що подавалися для підтвердження необхідності здійснення відповідного проїзду до місця судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

17 травня 2010 року Генеральною прокуратурою України стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 49-2962 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

За результатами досудового слідства у вказаній кримінальній справі 24.09.2010 складено обвинувальний висновок, який затверджено 28.09.2010 і справу направлено до суду для розгляду по суті.

Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.04.2016 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна та скасуванням 3-го кваліфікаційного класу.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.07.2018 вказаний вирок скасовано, а справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування.

У подальшому, 12.09.2018 Генеральною прокуратурою України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0002272 за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора від 26.09.2018 здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому відділу прокуратури Рівненської області.

За результатами досудового розслідування начальником слідчого відділу прокуратури області 27.06.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 17.05.2019 по справі № 569/21939/18 скасовано арешт, накладений 19.05.2010 постановами слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Зубковим А.М. на грошові кошти, вилучені 18.05.2010 під час обшуку житла та службового кабінету ОСОБА_1 , а саме на 2 711 грн, 3650 доларів США та 950 євро, та які передано на депозитний рахунок Генеральної прокуратури України. На виконання вищезазначеної ухвали, 13.09.2019 вказані грошові кошти повернуто ОСОБА_1

19 березня 2020 року постановою заступника прокурора Рівненської області скасовано постанову начальника слідчого відділу прокуратури Рівненської області про закриття кримінального провадження.

20 березня 2020 постановою прокурора відділу прокуратури Рівненської області підслідність у кримінальному провадженні визначена за Національним антикорупційним бюро України.

26березня 2020 року матеріали кримінального провадження № 0002272 від 13.09.2018 надійшли до Національного антикорупційного бюро України для проведення подальшого досудового розслідування.

14січня 2021 року постановою детектива Національного антикорупційного бюро України кримінальне провадження закрито на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування).

23 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду постанова детектива Національного антикорупційного бюро України про закриття кримінального провадження скасована.

08 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області скасовано постанову заступника прокурора Рівненської області від 19.03.2020 про скасування постанови начальника слідчого відділу прокуратури Рівненської області від 27.06.2019 про закриття кримінального провадження № 0002272 від 13.09.2018 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.368 КК України ( в редакції від 05.04.2001)

В листі Офісу Генерального прокурора за підписом начальника першого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 07.06.2022 за №16/ 25843-20 зазначено, що ухвали слідчого судді від 08.12.2021, які постановлені за участі прокурора відділу Рівненської обласної прокуратури, в апеляційному порядку оскаржені не були і набрали законної сили.

Частиною 2 статті 21 КПК України визначено, що ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України. ________

Враховуючи зазначене, на цей час відсутні правові підстави для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002272 від 13.09.2018 детективами Національного антикорупційного бюро України, а тому його матеріали підлягають поверненню до Рівненської обласної прокуратури з одночасним корегуванням відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань.

17 вересня 2019 року в прокуратуру Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 про визначення розміру шкоди, завданої їй незаконними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема: відшкодування грошових коштів (втрачених доходів), які остання втратила внаслідок вилучення 18.05.2010 її особистих грошових коштів у сумі 3650 доларів США, 950 євро та 2711 грн та, які були повернуті лише 13.09.2019; вартості витрат проїзду за викликами в судові засідання; сум, сплачених останньою, у зв`язку з наданням їй правової допомоги у кримінальній справі № 49-2962.

За результати розгляду вказаної заяви, постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальному провадженні слідчих регіональної прокуратур прокуратури області від 09.10.2019, у визначенні розміру відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 02272 від 13.09.2018, відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат за проїзд, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог.

Однак з таким висновком суду, колегія судді не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких у законодавстві виокремлюються посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню, зокрема, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Сфера дії вказаного закону поширюється на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на проїзд в сумі 10898,77 грн. позивач зазначала, що поїздки з м. Житомира до м. Погребище, де відбувалися судові засідання вона здійснювала на приватних автомобілях з водієм ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . На підтвердження цих обставин надала судові повістки та чеки на придбання пального.

Однак, колегія суддів вважає дані докази неналежним, з тих підстав, що матеріали справи не містять договорів про надання транспортних послуг, які укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , документів про наявність у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на праві власності транспортних засобів. Самі чеки про оплату палива у відповідні дні жодним чином не підтверджують інформацію про використовуваний транспортний засіб, його технічні характеристики ( витрату палива, літр на кількість пройдених км) та відповідно пройдену відстань від початкового пункту - місця постійного проживання позивача, до місця проведення судового засідання і в зворотньому напрямку відповідно.

Інших належних доказів, крім зазначених вище ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог в цій частині не надала.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на проїзд в сумі 10898,77 грн, є не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 9 658 грн 42 коп. матеріальної шкоди, яка є витратами на проїзд підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги прокуратура Рівненської області сплатила судовий збір у розмірі 1261, 20 грн.

На підставі п.14 ст.3 «Про судовий збір» ОСОБА_1 при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на користь прокуратура Рівненської області підлягає компенсація судового збору у розмірі 1261,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Керівника прокуратури Рівненської області задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року в частині стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 9658,42 грн матеріальної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Компенсувати прокуратурі Рівненської області сплачену суму судового збору у розмірі 1261,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді