Справа № 544/176/22
№ 2/544/120/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючої - судді Сайко О.О.

за участю: секретаря судового засідання - Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Пирятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

установив:

Представник позивачів - адвокат Шаровський С.А., звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 23.11.2020 о 17 год. 10 хв. на автодорозі Київ - Харків - Довжанський, в Полтавській обл., Хорольському районі, м. Хорол, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки ГАЗ 2752-414, р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

23.11.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 29.12.2020 за результатами проведенного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, доньці загиблої ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим в неї виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Як вбачається з долучених до позовної заяви додатків, смерть ОСОБА_3 настала в зв`язку з травмами, отриманими в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля ГАЗ 2752-414, року народження НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №288 від 23.11.2020 року причиною смерті ОСОБА_3 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелому кісток основи черепа та ускладнилась набряком речовини головного мозку, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, можливо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по давності утворення можуть відповідати даті, вказаній в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті. Дані обставини встановлені експертизами, а також підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 29.12. 2020 року.

Позивач - ОСОБА_1 , донька загиблої, отже вона втратила рідну матір. Близьку людину, яка була її опорою і підтримкою. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з матір`ю, постійно спілкувалися, отримувала матеріальну підтримку та допомогу. Крім цього, вона втратила і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Для доньки важливою є порада та підтримка матері.

Позивач була близькою з матір`ю і крім додаткових зусиль для організації свого життя вона відчуває страждання та біль, пов`язані з втратою рідної матері, неможливістю прийти до матері, побачити її та почути материнський голос.

Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила матір назавжди. Страждання позивача, пов`язані зі смертю ОСОБА_3 , є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в її житті.

Враховуючи вищеописане, компенсацію за моральну шкоду позивачка оцінює в грошовому еквіваленті в сумі 180 000 грн.

Також, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ", що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ по полісу № 200324412. Відповідно в ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" було подано заяви про виплату відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою на загальну суму - 30 000 грн, що підтверджується заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаних із моральною шкодою. На дату подачі позову ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" не прийняла рішення про виплату страхового відшкодування (регламентну виплату).

Проте, на думку позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром моральної шкоди завданої позивачу, яка заподіяна внаслідок дій відповідача, а тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених позивачем моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати позивача довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчиться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у житті, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан психологічного здоров`я, величину моральної шкоди позивач оцінює в грошовому еквіваленті в сумі 180 000 грн. Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок ПрАТ "CK "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" (30 000,00 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої позивачу внаслідок смерті ОСОБА_3 в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 150 000 грн.

Прохав суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 150 000 грн моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, та 30 000 гривень витрат на правову допомогу на користь позивача.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, в наданих заявах прохали справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному вебсайті суду, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення.

22.09.2022 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову зважаючи на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Згідно ч. 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Визщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільих і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до довідки №595044 про ДТП, 23.11.2020 о 17 год. 10 хв. на 274 км автодороги Київ - Харків - Довжанський, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки ГАЗ 2752-414, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила дорогу поза межами пішохідного переходу. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла (а.с.13).

23.11.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с.14).

29.12.2020 старшим слідчим СУ ГУНП в Полтавській області Брижань В.І. у цьому провадженні винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с.15-17).

З постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Брижань В.І. про закриття кримінального провадження від 29.12.2020 вбачається, що поблизу с. Сидорівщина Великобагачанського району Полтавської області 23.11.2020 о 17 год. 20 хв., на 274 км автодороги Київ - Харків - Довжанський, поблизу с. Сидорівщина Великобагачанського району Полтавської області, зі сторони м. Київ рухався автомобіль марки ГАЗ 2752-414, д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину зліва направо, по ходу руху автомобіля. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Згідно з висновком експерта №935 від 16.12.2020 за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи в задній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ГАЗ 2752-414, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. В умовах даної події водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзда на пішохода.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №288 від 23.11.2020 року причиною смерті ОСОБА_3 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелому кісток основи черепа та ускладнилась набряком речовини головного мозку, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, можливо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по давності утворення можуть відповідати даті, вказаній в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до смерті (а.с.18-21).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою загиблої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.23). Факт зміни прізвища ОСОБА_4 на « ОСОБА_5 » та ОСОБА_6 на « ОСОБА_7 » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу та державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.24,25).

Позивач у розумінні ст.1168 ЦК України є потерпілою і має право на відшкодування моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ", що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ по полісу № 200324412 (а.с.26). Відповідно позивачем в ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" було подано заяву про виплату відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою на загальну суму 30 000 грн, що підтверджується заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.27,28).

На дату подачі позову ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" не прийняла рішення про виплату страхового відшкодування (регламентну виплату).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оцінила заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 180 000 грн, яка, на думку позивача, з урахуванням суми стархового відшкодування в розмірі 30000 грн, підлягає стягненню з відповідача в розмірі 150 000 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 28.10.2020 року у справі №445/370/19, від 16.12.2020 року у справі №161/3557/19, від 24.11.2021 року у справі № 342/709/20.

Так, у постанові від 16.12.2020 року у справі №161/3557/19 за аналогічних обставин Верховний Суд приходить до висновку, що «у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілої, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує заявник».

У постанові від 24.11.2021 року у справі №342/709/20 Верховний Суд наголошує, що «як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації».

Відповідачем не було доведено факту існування непереборної сили, внаслідок якої настала ДТП та загибель ОСОБА_3 , а також не надано доказів, які могли б свідчити про наявність умислу в її діях.

У постанові по справі №450/4163/18 Верховний Суд дійшов до такого висновку: «Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій».

Для спростування такої презумпції відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, а, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд також враховує характер та тривалість стосунків позивача, що існували з її матір`ю за час її життя, а також грубу необережність самої потерпілої, яка допустила порушення ПДР (переходила дорогу в невстановленому місці в темний час доби), та з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, оскільки вважає, що груба необережність потерпілої, невідповідність її дій Правилам дорожнього руху України, призвела до дорожньо-транспортної пригоди та, як наслідок, спричинила моральну шкоду позивачу.

Враховуючи ступінь емоційних переживань позивача на час втрати нею своєї матері та моральних страждань від усвідомлення її безповоротної втрати, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - володільця транспортного засобу, на її користь 100 000 грн грошового відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Сума грошових коштів в зазначеному розмірі є такою, що відповідає тим моральним стражданням, що зазнала потерпіла від втрати матері.

Заява представника позивача про надання строку для подання доказів, що підтверджують розмір витрат, які він має сплатити у зв`язку з розглядом справи, не суперечить ст.ст. 246, 259 ЦПК України та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, в силу п.5 ч.6 ст.265, ст.246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд вважає за необхідне призначити судове засідання, роз`яснивши позивачу, що відповідні докази про розмір вказаних витрат вона повинна подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Виходячи з наведеного, керуючись, ст.ст.141, 246, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 100 000 (сто тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди внаслідок смерті матері.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя - О. О. Сайко