Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2022 Справа №607/3457/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 31 березня 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, укладеними між ними 10 жовтня 2011 року, згідно якого відповідач взяла у позику в нього 8 354 долари США, 09 травня 2012 року згідно якого ОСОБА_2 взяла у позику в позивача 9 000 доларів США, про що надала письмові розписки. ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язання та не реагує на його вимоги.

Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 17 354 долари США, що еквівалентно станом на 29.03.2016 р. 456 065,62 грн., 5 778,90 доларів США, що еквівалентно 151 870,32 грн. - інфляційних нарахувань, 520,62 долари США, що еквівалентно 13 681,97 грн. 3% річних.

Представник відповідача адвокат Рукавець О.В. подав заяву про застосування строків позовної давності у якій зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності звернення із позовом до суду, передбачену статтею 267 ЦК України, а тому просить відмовити йому у задоволенні позову із цих підстав. Крім цього, подав суду докази відповідно до яких наявна розписка позивача про повернення йому боргу відповідачем 14.11.2012 року у сумі 9 000 доларів США. Відтак, просить врахувати зазначену обставину.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рукавець О.В. в судове засідання не з`явились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11.04.2016 року у даній справі відкрито провадження.

18.10.2021 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , проживаюча по АДРЕСА_1 ), 10 жовтня 2011 року взяла у позику в ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 354 долари США.

Також, згідно письмової розписки від 09 травня 2012 року, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США.

Як вбачається із наданої представником відповідача письмової розписки позивача від 14.11.2012 року, у ній зазначено про повернення боргу ОСОБА_2 на суму 9 000 доларів США.

Відповідно до інформації відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 07.06.2022 року №29850, наданої на запит адвоката Рукавця О.В., на виконанні зазначеного відділу перебувало виконавче провадження №62440546 згідно виконавчого листа №607/3457/17 від 01.08.2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 суму неповернутого боргу у розмірі 17354 долари США, що еквівалентно 456 065 грн. 62 коп. За період з 01.10.2020 року по 05.07.2021 року стягнуто із боржника у користь стягувача 9615 грн., з яких стягувану перераховано 8861,40 грн.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 від 08.06.2016 р. у справі № 6-1103цс16, постанові ВС від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц.

Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України, а саме перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На момент звернення позивача до суду, відповідач не виконала зобов`язання за договором позики, оскільки не повернула ОСОБА_1 отримані від нього кошти взяті нею у позику згідно розписки від 10.10.2011 року на загальну суму 8354 долари США. Щодо іншого боргу відповідача по розписці від 09.05.2012 року на суму 9000 доларів США, суд зазначає, що ОСОБА_2 спростовано доказами, а саме розпискою позивача про повернення йому коштів відповідачем на суму 9000 доларів США, яка датована 14 листопада 2012 року.

Таким чином, оцінивши та дослідивши докази, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму не повернутого боргу по розписці від 10.10.2011 року в розмірі 8354 доларів США, що в еквіваленті станом на 29.03.2016 року складає 219 543,12 грн., із розрахунку 1 долар США 26,28 грн.

Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, як підставу для відмови позивачеві у позові.

Проте, суд зазначає, що така заява не може бути взята судом до уваги, оскільки у розписці, яку вчинила ОСОБА_2 про позику коштів від ОСОБА_1 на суму 8354 долари США від 10.10.2011 року, не вказано дату їх повернення, відтак вимогу про повернення коштів суд визначає моментом пред`явлення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума нарахованих трьох процентів річних за договором позики із розрахунку боргу 8 354 долари США за період 01.04.2015 року по 31.06.2016 року буде складати 251,14 доларів США, що в еквіваленті станом на 29.03.2016 року складає 6599,95 грн., із розрахунку 1 долар США 26,28 грн.

Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення у його користь із відповідача інфляційних нарахувань за вказаний період не підлягають до задоволення, оскільки згідно наданої суду розписки грошовий еквівалент позики, яка надавалась відповідачу складав у доларах США, а тому нарахування на зазначену суму позики інфляційних нарахувань, суд вважає безпідставним, виходячи з такого.

Згідно із ст..1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції це показник, що характеризує загальну динаміку рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу, що складає 8354 доларів США, а також три проценти річних від зазначеної суми за період з 01.04.2015 року по 31.06.2016 року на суму 251,14 долари США.

Крім цього, в силу вимог ст..141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у користь держави 2261,43 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, який складав на момент подачі позову, із розрахунку (1 долар США 26,28 грн.).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1048, 1051 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму неповернутого боргу в розмірі 8354 (вісім тисяч триста п`ятдесят чотири) долари США, а також три проценти річних у розмірі 251 (двісті п`ятдесят один) долар США 14 центів.

У решті вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 2261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) грн.. 43 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан