Провадження № 22-ц/801/1284/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 рокуСправа № 127/29984/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О.В.,
суддів: Сала Т.Б., Якименко М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 лютого 2022 року у м. Вінниця суддею цього суду ОСОБА_2 , дата складання його повного тексту 21.02.2022,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі Департамент патрульної поліції) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 82 963,12 грн, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, а саме службового автомобіля «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 .
На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 квітня 2017 року, біля 05:41 год., ОСОБА_1 , будучи при виконанні службових обов`язків патрульного поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції у м. Вінниці Департаменту патрульної поліції, керуючи службовим автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Немирівському шосе у м. Вінниці, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, допустив наїзд на перешкоду (дерево), в результаті чого пасажирка автомобіля ОСОБА_3 була доставлена та госпіталізована до МКЛ ШМД з тілесними ушкодженнями, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
21.03.2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 286 КК України у зв`язку з відутністю в його діях складу кримінального правопорушення було закрито.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено 02.04.2018 року.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2018 року у справі №127/8545/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави.
Висновком експертного дослідження Вінницького Науково-дослідного Експертно-Криміналістичного центру №101 від 22.03.2019 року встановлено розмір збитку в сумі 82 963,12 грн, завданого ОСОБА_1 . Департаменту патрульної поліції за пошкодження транспортного засобу, а саме «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , тому саме цю суму коштів позивач просив стягнути з відповідача на його користь.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2022 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу від іншого учасника справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки обчислення строку повинно було здійснюватись із дня настання події, а саме 26.04.2017 року, однак позивач звернувся до суду 05.11.2021 року, тобто за пропуском строків позовної давності.
Із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 25).
Згідно довідки, виданої відділом кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 01.02.2021 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, з 14.03.2019 року (Наказ ДПП від 14.03.2019 року №176 о/с); призначений на посаду старшого інспектора відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області та був переведений до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 01.02.2021 року (Наказ ДПП від 18.01.2021 року №25 о/с)(а.с. 5).
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Вінницької області Бобир Д.Л. від 21.03.2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 286 КК України було закрито у зв`язку з відутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.26).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №148318, складеного 02 квітня 2018 року, 26 квітня 2017 року, біля 05 год. 41 хв., ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Немирівському шосе у м. Вінниці, допустив наїзд на перешкоду (дерево), в результаті чого пасажирка автомобіля ОСОБА_3 була доставлена та госпіталізована до МКЛ ШМД, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження( а.с.24).
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2018 року у справі №127/8545/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави ( а.с.38)
Відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького Науково-дослідного Експертно-Криміналістичного центру №101 від 22.03.2019 року, розмір збитку, завданого ОСОБА_1 Департаменту патрульної поліції за пошкодження транспортного засобу, а саме «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 82 963,12 грн. (а.с.8-25).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Питання щодо матеріальної відповідальності поліцейських станом на час виникнення спірних правовідносин було врегульоване Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).
У пунктах 1 та 2 Положення визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Дія цього Положення поширювалася також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
У пункті 3 Положення передбачено, що відповідні особи несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба визначається як діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 825/730/16 (провадження № 11-934апп18) та від 13 лютого 2019 року в справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зазначено, що підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням № 243/95-ВР. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Дія цього положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 Положення № 243/95-ВР).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що служба у патрульній поліції є публічною службою.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій поліцейського.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Ураховуючи наведене, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.
Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.
Відповідний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц, від 25 січня 2021 року у справі № 727/7203/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 754/5130/18, від 08.06.2022 року у справі № 759/19167/19, від 09.06.2022 року у справі № 207/171/20.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку із розглядом справи з порушенням юрисдикції.
За правилами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки, суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Згідно ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу.
Керуючись ст. 255, 259, 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.
Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач вправі звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

М. М. Якименко