ПОСТАНОВА

Іменем України

24 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/6098/17

провадження № 22-ц/4809/518/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2021 року у складі судді Іванової Н.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2018 року залучено по справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль».

В обґрунтування позову зазначала, що вона на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 22 березня 1995 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 березня 1995 року є власницею земельної ділянки розташованої на території АДРЕСА_1 , загальною площею 0,045 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :39:334:0051.

Зазначає, що на її земельній ділянці частково розміщені конструкції теплиці, які належать ОСОБА_2 , установлені нею за усною домовленістю. У зв`язку з закінченням терміну дії усної домовленості, вона звернулася до ОСОБА_2 з претензією, в якій висловила вимогу усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, шляхом демонтажу розташованих на ній конструкцій теплиці. Відповідач відмовилась від задоволення такої вимоги.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 захопила частину належної їй земельної ділянки та порушує її право власності, перешкоджає у її користуванні та розпорядженні.

ОСОБА_1 зауважила, що згідно висновку експертного земельно-технічного дослідження № 28/23 від 15 серпня 2017 року межі земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :39:334:0051, яка належить їй, за фактичним користуванням не відповідають межам земельної ділянки встановленим в державному акті на право приватної власності на землю б/н від 22 березня 1995 року відповідно до договору купівлі-продажу від 07 березня 1995 року № 692. Земельна ділянка за фактичним користуванням за рахунок зміщення межі земельної ділянки між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_1 зменшилась у площі на 57,0 кв.м. За фактичним користуванням земельна ділянка має площу 393,0 кв.м., а згідно державного акту 450,0 кв.м.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер: :39:334:0051, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення меж земельної ділянки в натурі з закріпленням її межовими знаками відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження № 28/23 від 15 серпня 2017 року судового експерта Ляшенко Тетяни Миколаївни.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» подало апеляційну скаргу. Вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем та судом при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що вимога відновити межі земельної ділянки жодним чином не стосується відповідачів, оскільки власником зазначеної земельної ділянки є позивач, а отже, і право на відновлення її меж належить позивачу як власнику земельної ділянки, а не комусь з відповідачів.

Зауважує, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації, розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Але судом першої інстанції при встановленні обставин, що мають значення для справи, не з`ясовувалося чи зверталася позивач до органів місцевого самоврядування з метою вирішення спору щодо меж земельної ділянки, кадастровий номер :39:334:0051.

Вважає, що оскільки відповідачі не мають ані нрав, ані повноважень на замовлення, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і фактично зазначена вимога буде реалізована виключно волевиявленням позивача шляхом вчинення активних дій щодо звернення до будь-якого сертифікованого інженера-землевпорядника та замовлення такої документації із землеустрою з подальшим її розробленням, у чому відповідачі жодним чином не перешкоджають позивачу, спір між сторонами фактично відсутній, у зв`язку з чим рішення суду у даній справі підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Посилайчись на зазначені обставини, відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначала, що не погоджується з доводами преляційної скарги, оскаржуване рішення вважає законним та обгрунтованим. Вказувала, що встановлені відповідачами по справі споруди за адресою: АДРЕСА_1 , хоч і не пов`язані з позбавлення її права володіння належною їй земельною ділянкою, однак створюють перешкоди у належному здійсненні своїх прав як користувача земельною ділянкою. Жоден сертифікований інженер-землевпорядник не має повноважень щодо знесення побудованих відповідачами металевих конструкцій будівлі теплиці та конструкцій цегляної будівлі.

Позивач просила закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2021.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :39:334:0051), яка розташована по АДРЕСА_1 .

Зазначена обставина сторонами не оспорюється та підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, договором купівлі-продажу земельної ділянки, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідачі є власниками садиби, розташованої по АДРЕСА_1 , суміжної з садибою позивача.

Відповідно до висновку експерта експертного дослідження № 28/23 від 15 серпня 2017 року, виконаного судовим експертом Лященко Т.М., на замовлення позивача ОСОБА_1 , за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що межі земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 кадастр. № :39:334:0051, яка належить ОСОБА_1 за фактичним користуванням не відповідають межам земельної ділянки встановленим в державному акті на право приватної власності на землю б/н від 22 березня 1995 року відповідно до договору купівлі-продажу від 07 березня 1995 року № 692.

В результаті обробки координат поворотних точок меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 692, від 07 березня 1995 року; державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: 756 від 22 березня 1995 р. та координат поворотних точок фактичного місце розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступне:

- межі земельної ділянки за фактичним її користуванням не відповідають межам земельної ділянки згідно правовстановлювальних документів на цю земельну ділянку;

- за фактичним користуванням межа заднього фасаду яка суміжна з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 - зменшено на 3,06 м.

- положення та конфігурація межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 не відповідає положенню та конфігурації відображеному в державному акті. Відповідно до державного акту межа між даними земельними ділянками має п`ять прямолінійних відрізків які поєднані між собою у вигляді ламаної лінії розмірами від вул. Глінки 10+12,08+7+7,35+14,5(м), а за фактичним користуванням межа між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 має одинадцять прямолінійних відрізків які поєднанні між собою у вигляді ламаної лінії розмірами від вул. Глінки 0,42 + 11,12 + 4,82 + 4,82 + 4,84 + 3,36 + 2.01 + 1,41 + 1 + 2,28 + 6,1 + 1,94 (м) та зміщена в сторону ділянки № 16-б.

- земельна ділянка за фактичним користуванням за рахунок зміщення межі земельної ділянки між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 зменшилась у площі на 57,0 кв.м. За фактичним користуванням земельна ділянка має площу 393,0 кв.м., а згідно державного акту 450,0 кв.м.

При дослідженні в натурі експертом встановлено, що межею між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 є: від межі заднього фасаду земельної ділянки - металеві конструкції які частково заскленні (фото №1) яка належить власникам домоволодіння за АДРЕСА_1 , далі зовнішня цегляна стіна капітальної будівлі (фото № 1) яка належить власникам домоволодіння за АДРЕСА_1 , далі паркан у вигляді сітки рабиці (фото № 2,4), далі стіна капітальної будівлі (фото № 5,6), далі бокова стіна житлового будинку який належить власникам домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Для можливості повноцінного використання земельної ділянки відповідно до правоустановчих документів (державному акту на право власності на землю серія та номер: 756 від 22 березня 1995 р.) необхідно провести відновлення меж земельної ділянки в натурі з закріпленням її межовими знаками. При цьому необхідно знести металеві конструкції будівлі теплиці (в графічному додатку 1 зазначено блакитним кольором) та конструкції цегляної будівлі (в графічному додатку 1 зазначено жовтим кольором), що належать власникам домоволодіння АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :39:334:0051), що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судове засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи не з`явилася.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні представники Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечила проти апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Оскільки відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду не оскаржили, то у відношенні зазначених осіб рішення суду не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин другої-третьої статті 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж у натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натурі) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натурі. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив`язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі). Таким чином, земельна ділянка - це індивідуально визначена річ.

Положеннями статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Згідно з пунктом «и» частини другої цієї статті видом документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (пункт 2.3 Інструкції).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Відповідно до норм ЗК України, ЦК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Закону України «Про землеустрій» до повноважень суду не відноситься розгляд питань, що стосуються встановленням меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 03 квітня 2020 року у справі № 1512/2-761/11 (провадження № 61-1605св19) та у постанові від 29 липня 2021 року справі № 622/1361/18 (провадження № 61-4441св21).

Колегія судддів зазначає, що відповідно до статтей 2, 5 ЦПК України цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд має виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зазначене свідчить, що неефективний спосіб захисту порушеного права як підстава відмови у позові може бути застосований судом за умови встановлення порушення права позивача.

Як убачається з висновку експертного земельно-технічного дослідження № 28/23 від 15 серпня 2017 року для можливості повноцінного використання земельної ділянки позивача відповідно до правоустановчих документів необхідно внести металеві конструкції будівлі теплиці та конструкції цегляної будівлі, що належать власникам домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить позивачеві.

В судовому засіданні апеляційного суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» Поляновським О.О. було визнано факт розташування будівель, які належить товариству, на земельній ділянці позивача.

Таким чином, встановлено про порушення прав позивача на землю, проте, належним (ефективним) способом захисту порушеного права має бути вимога не про відновлення меж земельної ділянки, а про знесення конструкціїй будівлі теплиці та конструкції цегляної будівлі, які розташовано на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги законодавства уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку щодо покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» обов`язку усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер: :39:334:0051, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення меж земельної ділянки в натурі із закріпленням її межовими знаками відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження № 28/23 від 15 серпня 2017 року.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в частині вирішення вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні впозову до зазначеного відповідача.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» підлягає задоволеню частково, тому з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» необхідно стягнути 1152,60 грн в рахунок компенсації судових витрат понесених ним при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2021 року скасувати в частині вирішення вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ».

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер: :39:334:0051, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення меж земельної ділянки в натурі з закріпленням її межовими знаками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідне консалтингове підприємство «ПЕКТОРАЛЬ» 1152,60 грн в рахунок компенсації судових витрат понесених при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко