ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5331/21 Номер провадження 22-ц/814/2377/22Головуючий у 1-й інстанції Шрамко Л.Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Сосонського Ігоря Вікторовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «АС БАХМУТ» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Бахмут» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся року до суду з позовом про захист прав споживача, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АС БАХМУТ» матеріальну шкоду у розмірі 733 грн. 50 коп. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 24.12.2020 р. в агентстві з продажу квитків "Бахмут" за адресою: ТОВ "АС Бахмут" вул. Космонавтів 5, придбав квиток на рейс 299 N АВТ НОМЕР_1 від Бахмуту до автостанції Харків-6, відправленням о 16:35 24/12/2020, та о 16:35 24.12.2020 зайняв своє місце N 11 у вказаному вище автобусі, але водій автобуса примусив його звільнити автобус на підставі того, що автобус нібито пошкоджений і до Харкова не поїде. Оскільки у автобусі пасажиром був лише він один, він звернувся до каси АС та до оператора Диспетчерського руху з вимогою надати йому альтернативну можливість потрапити до м. Харкова, на що оператор ОСОБА_2 відповіла, що на теперішній час він може скористатися лише таксі, так як вище вказаний рейс був останній, а залізничний транспорт не працює. Квитковий касир ОСОБА_3 запропонувала повернути йому грошові кошти за отриманий квиток. До приміщення диспетчерського пункту зайшли водій автобуса та працівник АС. Він позивач попросив" їх надати номер телефону їх організації, або скласти акт про причину скасування рейсу, однак йому в цьому було відмовлено та запропоновано провести ніч в готелі та звернутися до керівництва АС 28.12.2020 р.

Позивач зазначає, що всупереч ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" його заздалегідь не попередили про проблеми з транспортним засобом. Жодних дій для вирішення проблеми працівниками здійснено не було. Робітники, що відповідають за перевезення пасажирів, не вважали за потрібне прикласти будь-які зусилля, щоб автобус поїхав. Він не зміг домогтися отримання акту про пошкодження автобусу від працівників автостанції чи від працівників автопідприємства. Позивач зазначає, що всупереч положенням ст. 8, 10, 15 Закон України "Про захист прав споживачів" ТОВ "АС Бахмут" не виконав своїх зобов`язань по перевезенню пасажирів.

В зв`язку з відсутністю транспорту з Бахмуту до Харкова він був вимушений провести ніч в найближчому до АС готелі "Транзіт", та за проживання у готелі сплатив 120 грн. Оскільки у готелі зовсім не було опалення, він застудися та захворів. Також він спізнився на автобус "Харків-Бєлгород", внаслідок чого спізнився на автобус "Бєлгород- Москва". Він не зміг здійснити заплановану подорож до м. Москва, де мешкає його донька з онуками, та здійснити свою мрію - відсвяткувати новорічні свята з родиною у м. Москва. Він був вимушений провести дві доби з 25.12.20 по 27.12.20 р. в хостелі за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, 8, за що сплатив 360 грн. Грошові кошти в сумі 253,50 грн. за отриманий квиток на рейс 299 N АВТ НОМЕР_1 від Бахмут до Харків-6 відправлення 16:35 24/12/20 йому не повернули.

Основним видом діяльністю відповідача за кодом 79.90 є надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність, тому діяльність відповідача підпадає під норми закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, його матеріальні збитки складають: вартість квитків Бахмут-Харків 24.12.20 р. 248+5.50 грн.= 253,5 грн.; вартість проживання в готелі "Транзіт" =120 грн.; вартість проживання в готелі в м. Харків 25 і 26.12.20 р. - 360 грн., а всього 733 грн. 50 коп.

Також позивач зазначає що йому заподіяна і моральна шкода. Він зазнав душевних страждань через неможливість побачитись зі своєю сім`єю, яку я не бачив вже більше року. Він переніс жахливу ніч в холодному готелі та захворів. Йому потрібно було докласти додаткових сил для здійснення своєї подорожі. Його душевні страждання не були виправдані об`єктивними причинами, тому він оцінює моральну шкоду у 10 000 грн. З метою досудового урегулювання спору, звертався до Головного управління Держспоживслужби у Донецькій області, та до департаменту транспорту й зв`язку в м. Маріуполі, однак його вимоги не задоволено.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому проти позов заперечував. В обґрунтування заперечень послався на те, що основним видом діяльності ТОВ "АС БАХМУТ" згідно до КВЕД є надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність. Згідно договору оренди нерухомого майна N 6/2020 від 01.01.2020 року для здійснення господарської діяльності ТОВ "АС БАХМУТ" орендує нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та з вказаною адресою в приміщенні автостанції Товариство здійснює господарську діяльність, яка пов`язана з реалізацією квитків на проїзд, на підставі укладеного агентського договору N 2/2019 від 01.07.2019 року з власником автостанції - "ТОВ "СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ".

Агентський договір N 2/2019 від 01.07.2019 року укладено з власником автостанції у відповідності до вимог п. 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 176 від 18.02.97 р. (зі змінами), згідно з яким продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції. ТОВ "АС БАХМУТ" не являється автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає лише в якості посередника з питань продажу квитків. ТОВ "АС БАХМУТ", здійснюючи в приміщенні автостанції м. Бахмут реалізацію квитків через структурний підрозділ Агентство з продажу квитків Бахмут, зобов`язане діяти в межах своїх повноважень, здійснюючи посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків у відповідності до умов укладеного договору з власником автостанції.

При цьому, правовідносини між ТОВ "АС БАХМУТ" та ТОВ "СХІДНІ АВТОВОКЗАЛИ", які мали місце на час придбання позивачем квитка у відповідача врегульовані положеннями ст. 295 ГК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «АС БАХМУТ» відмовлено в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ТОВ «АС БАХМУТ» не є перевізником, не є власником автобусів та відповідно не здійснює перевезення пасажирів, а відповідальність та обов`язок щодо перевезення покладений на перевізника, адже автостанція виступає лише посередником між перевізником та пасажиром, реалізовуючи квитки на проїзд. Так, зазначений відповідач не є належним у цій справі. А також позивачем не було доведено виникнення між ним та відповідачем правовідносин в частині надання послуг з перевезення, а також порушення відповідачем його прав, протиправності діяння відповідача та заподіяння йому шкоди з вини відповідача.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся до Суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що судом помилково не розглянута обставина ненадання інформації відповідачем, яка б чітко визначала підстави скасування рейсу, відмову надавати заміну автобуса на рейсі.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не повинен був відмовляти у задоволенні позову з підстав неналежності відповідача, не обговоривши попередньо це питання зі сторонами. З`ясувавши, хто є належним відповідачем у справі, суд повинен був вирішити питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

Крім того, апелянт стверджує, що він не має спеціальної юридичної освіти, а матеріальний стан на час виникнення спору не давав можливості залучити до справи кваліфікованого правника, тому в момент розгляду справи по суті не був спроможний правильно визначити відповідача.

Представник відповідача ТОВ «АС БАХМУТ» адвокат Бойко В.В. 18.11.2021 року подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року заяву представника відповідача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

В іншій частині заяви про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням відповідач ТОВ «АС БАХМУТ» звернувся до Суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.12.2021 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «АС БАХМУТ» понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн.

На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не в праві втручатися у ці правовідносини. Саме лише зазначення про неспівмірність витрат на правову допомогу та розумності їх розміру без доведення у встановленому порядку такої неспівмірності та розумності їх розміру не є підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Апелянт вважає, що часткове задоволення судом першої інстанції заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн суперечить принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю.

Крім того, посилається на те, що ТОВ «АС БАХМУТ» в повній мірі доведено та надано детальний опис робіт понесених витрат на правову допомогу виконаних адвокатом послуг, який чітко розписаний в додаткових угодах та звітах адвоката, відзиві на позовну заяву.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, що підтверджується наявними матеріалами та зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «АС БАХМУТ».

Так, суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач ТОВ «АС БАХМУТ» не є перевізником, не є власником автобусів та відповідно не здійснює перевезення пасажирів, а відповідальність та обов`язок щодо перевезення покладений на перевізника, адже автостанція виступає лише посередником між перевізником та пасажиром, реалізовуючи квитки на проїзд.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а крім того позивачем не було доведено виникнення між ним та відповідачем правовідносин в частині надання послуг з перевезення, а також порушення відповідачем його прав, протиправності діяння відповідача та заподіяння йому шкоди з вини відповідача, тому позовні вимоги суд правомірно визнав необґрунтованими та такими, що, відповідно, не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аргумент апелянта щодо того, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не повинен був відмовляти у задоволенні позову з підстав неналежності відповідача, не обговоривши попередньо це питання зі сторонами, і з`ясувавши, хто є належним відповідачем у справі, суд повинен був вирішити питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, суд відхиляє з наступних підстав.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача, а залучати належного відповідача є процесуальним правом позивача, але в жодній мірі не обов`язком суду.

Інші аргументи апелянта зводяться лише до незгоди із рішенням суду першої інстанції та фактично є повтором позовних вимог до того ж відповідача.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що згідно зі ст.3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Щодо апеляційної скарги ТОВ «АС БАХМУТ» на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дана справа не є складною, розглянута в порядку спрощеного провадження, з участю представника відповідача адвоката Бойка В.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon. Тому, враховуючи також значення справи для сторін, яка, зокрема, визначається сумою, на яку заявлено позов, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, реально затрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені вимоги не є співмірними з наданими послугами, вартість послуг є завищеною.

Аргумент апелянта щодо того, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не в праві втручатися у ці правовідносини, саме лише зазначення про не співмірність витрат на правову допомогу та розумності їх розміру без доведення у встановленому порядку такої не співмірності та розумності їх розміру не є підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу, колегія відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначене, зокрема, підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (на яку, зокрема, посилається апелянт) у пункті 39.

Часткове задоволення судом першої інстанції заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн не суперечить принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У п.268 рішення Європейського Суду з прав людини «East/West Alliance Limited» проти України від 23.01.2014 року, згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно встановив, що враховуючи предмет позову, той факт, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, має статус внутрішньо переміщеною особою, покладення на нього витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн (при ціні позову у 1733,50 грн) є надмірним та несправедливим.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 15.07.2007 у справі «Бендерський проти України» зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 адвоката Сосонського Ігоря Вікторовича відмовити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

В задоволенні апеляційної скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Бахмут» відмовити.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 29 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова _______________ Л.М. Хіль