Справа № 348/1614/20
Провадження № 22-ц/4808/834/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 18 травня 2022 року ухвалине у складі судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочинами,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочинами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.06.2020 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. 125 КК України на підставі ст.49 КК України, кримінальне провадження закрито. За матеріалами об`єднаного кримінального провадження достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово наносив позивачці удари та спричиняв тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. У зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, вона змушена була звертатися до лікарів та понесла витрати на купівлю медикаментів. За випадок який трапився 19.06.2017 року ОСОБА_2 умисно заподіяв їй легкі тілесні ушкодення та спричинив збитки у вигляді 1358,90 грн матеріальної шкоди та 5 000 моральної шкоди. За випадок який стався 10.07.2017 року нею витрачено 2906,86 грн матеріальної шкоди та моральної шкоди яку оцінює в 5 000 грн. За випадок який з нею трапився 08.12.2017 року нею витрачено 4116,04 грн та 10 000 грн моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_2 понесиних нею витрат в сумі 8381,80 грн матеріальної шкоди, що підтверджено відповідними чеками. Також, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 18 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочинами задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави 992,40 грн судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої злочинами відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно дослідив подані докази у цій справі, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку позивачки, зменшуючи розмір моральної шкоди, суд не врахував того, що відповідач тричі в різні дати наносив їй тілесні ушкодження внаслідок яких вона зверталась за допомогою в заклади охорони здоров`я, терпіла непоправні болі внаслідок яких тривалий час морально страждала. Помилковим вважає відмову у відшкодуванні матеріальної шкоди, так як не з її вини оригінали доказів про затрату коштів на лікування завданих відповідачем тілесних ушкоджень стали майже нечитабельними.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просить задовольнити подану ним скаргу.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що із копій медичних документів, долучених позивачем ОСОБА_1 незрозумілим є її діагноз та призначене лікування, документи є нечитабельними. Зазначені медичні документи не містять даних про призначене лікування. Крім того, надані квитанцій неможливо ідентифікувати ні за часом, назвою та сумою покупки. А тому враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення їй матеріальної шкоди на загальну суму в розмірі 8381,80 грн, яку вона зазнала внаслідок купівлі медикаментів, суд повважав, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають.

Щодо моральної шкоди, суд зазначив, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, тривалість цих негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, зважаючи на те, що позивачем не надано доказу щодо саме такого розміру моральної шкоди, як заявлено в позовних вимогах суд враховує характер та ступінь діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивача та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 500,00 грн, оскільки такий розмір є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Ухвалене судом першої інстанції рішення , в частині визначення розміру моральної шкоди є передсачним, не відповідає вимогам закону та матеріалам справи, тому погодитись з ним не можна.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.06.2020 року, яка набрала законної сили, постановленою у справі №348/1355/17 за результатами розгляду матеріалів об`єднаного кримінального провадження щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за клопотання ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000407 за обвинувальним актом від 23.06.2017, №0000464 за обвинувальним актом від 22.12.2017, № 0000845 за обвинувальним актом від 15.05.2018 року, за вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.125 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За змістом ухвали Надвірнянського районного суду про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності встановлено, що «19.06.2017 близько 15:00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під час конфлікту із своєю сестрою ОСОБА_1 на грунті тривалих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки, свідомо бажаючи їх настання, схопив лівою рукою за ліву руку ОСОБА_1 та стиснув пальцями рук, після чого почав її викручувати, остання від болі нахилилася вперед і ОСОБА_2 наніс їй удар рукою ззаду по голові.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 94 від 23.06.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також 10.07.2017 року близько 18.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 за місцем свого проживання, на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із сестрою ОСОБА_1 .

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень наніс удар рукою в область обличчя ОСОБА_1 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження у вигляді синця лівої орбітальної ділянки, що згідно висновку експерта № 301 від 07.12.2017 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того 08.12.2017 близько 11.30 год. ОСОБА_2 на подвір`ї побачив ОСОБА_3 , який ніс дві цеглини до житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , і з приводу цього вчинив з ним словесний конфлікт, під час якого вони зайшли у вказаний будинок, в якому знаходилась ОСОБА_1 .

Продовжуючи конфлікт ОСОБА_2 через тривалі неприязні відносини висловлював словесні образи ОСОБА_1 , швидко наблизився до неї та раптово, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, вхопив двома руками ОСОБА_1 за обличчя та покрутив голову в праву та ліву сторону.

В результаті протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, що згідно висновку судово-медичного експерта № 42/318-Д від 23.02.2018 відноситься до легких тілесних ушкоджень»

Як вбачається із довідки Надвірнянської ЦРЛ від 01.08.2018 року та 27.05.2018 року ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні в травматолога і вертибролога з 08.12.2017 року по 28.02.2018 року з приводу травми 08.12.2017 року. (а.с. 15).

Відповідно до довідки медичного центру Альтмед від 08.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 проходила обстеження щодо шийного відділення хребта ( а.с. 16).

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 02.06.2017 року позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним Фондом України (а.с.17).

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Однак, не зважаючи на постанову про закриття кримінального провадження, відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди.

Внаслідок вказаної події позивачу завдано непоправної моральної шкоди, а також нею понесено матеріальні витрати на лікування.

Шкоду завдану кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням відшкодовує підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази на підтвердження заподіяння позивачці моральної шкоди, враховуючи конкретні обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що з вини відповідача неправомірними його діями позивачці заподіяно моральну шкодку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначенням судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди з огляду на таке.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, вказано, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зроблено висновок про те, як визначати розмір моральної шкоди: суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначення розміру моральної шкоди (критерії) грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). осксправи,на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України і постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Визначаючи розмір компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 500,00 грн, суд першої інстанції належно не врахував зазначених вимог закону, не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 19.06., 10.07. та 08.12. 2017 року умисно заподіяв позивачці тілесні ушкодження внаслідок яких потерпіла тривалий період зазнавала нестерпні болі, затрачала час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я.

Ураховуючи наведене, колегія суддів, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, вважає, що достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не приведе позивачку до її безпідставного збагачення, компенсацію моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 20 000 грн.

Щодо матеріальної шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження завданих матеріальних збитків надала суду документи: за події які трапилися 19.06.2017р. чеки на суму 1358,90 грн (таблиця № 1 з чеками), за події, які відбулися 10.07.2017р. чеки на суму 2906,86 грн матеріальної шкоди (таблиця № 2 з чеками), за події які відбулися 08.12.2017р. чеки на суму 4116,04 грн матеріальної шкоди (таблиця №3 з чеками), які є нечитабельними, відповідно до поданих чеків не можна визначити період коли придбались ліки, назви ліків та необхідність їх в лікуванні при отриманих тілесних ушкоджень.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що із копій медичних документів, долучених позивачем ОСОБА_1 незрозумілим є її діагноз та призначене лікування, документи є нечитабельними. Зазначені медичні документи не містять даних про призначене лікування, тому суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги, з приводу відшкодування матеріальної шкоди зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині часткового стягнення компенсації моральної шкоди необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову у цій частині у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 на користь ОСОБА_4 20 000 грн (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ч. 9 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року становить 2 102 грн.

З позовної заяви та матеріалів доданих до неї вбачається, що ціна позову в даній справі становить 28 381,80 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 20 000 грн (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта