Справа № 489/4949/21
Провадження № 22-ц/812/389/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 серпня 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_2
адвоката Третьякової Яни Юріївни
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кокорєвим В.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку

В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/5 частки з усіх видів доходу відповідача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 2019 до початку 2021 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .
Відносини між сторонами припинено з березня 2021 року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Малолітній син проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача. Ніяких угод про сплату аліментів між сторонами не укладалось.
Позивач зазначала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки знаходиться в працездатному віці, не має вад здоров`я та інших утриманців, крім малолітнього сина, працює водієм у в/ч НОМЕР_1 , отримує офіційний дохід.
Враховуючи викладене, вважала, що справедливим розміром аліментів на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку, які вона просить стягнути на свою користь з відповідача - є 1/5 частина від усіх видів його доходів (заробітку) до досягнення малолітнім ОСОБА_4 трирічного віку.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на її утримання, починаючи з 29 липня 2021 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, а на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому просив рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Так, зокрема вказував, що за приписами п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановлених цим Кодексом строку з підстав першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які суд визнав поважними
Натомість судом першої інстанції були проігноровані вимоги норм процесуального права, оскільки його електронна заява про відкладення слухання справи через проходження військової служби у зоні Антитерористичної операції на сході України (АТО), та неможливості у зв`язку із цим прибути на слухання справи, яка була надіслана ним 08 грудня 2021 року через офіційну електронну адресу суду, але не була розглянута, що свідчить про порушення судом його процесуальних прав.
Проходження військової служби в зоні АТО ускладнювало та затягувало строки для збору належних документів щодо підтвердження неможливості надавати ним матеріальну допомогу ОСОБА_3 та наявністю іншого утриманця. Тому, фактично суд першої інстанції позбавив його можливості надати необхідні докази до суду для спростування заявлених позивачем вимог, судове засідання було проведено без нього, а про наявність самого рішення він дізнався випадково, через сайт Єдиний державний реєстр судових рішень. Крім того, сама позивачка знала про наявність на утриманні у відповідача хворої матері, про що свідчить переписка в мережі Інтернет.
Також, вказував, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку виключно за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Втім, суд першої інстанції не з`ясувавши його матеріальне становище, доходи, наявність на його утриманні іншого утриманця, у своєму рішенні прийшов до висновку, що оскільки відповідач є працездатною особою, військовослужбовцем, який отримує грошове забезпечення від держави, то має можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 .
Проте, на його думку такі висновки є помилковими, оскільки він перебуває у скрутному матеріальному становищі, в нього не має житла, взагалі відсутнє будь-яке нерухоме майно, в нього на утриманні перебуває мати - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає у м. Чернігові та має діагноз - мінінгома правої - с.ч.я., епісиндром (рак). Також, судом не було враховано наявність у нього ( ОСОБА_2 ) ще одного утриманця - неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого згідно судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2021 року у справі №489/3473/21 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 червня 2021 року народження і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, звернув увагу суду апеляційної інстанції, що у провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває справа № 489/143/22 у якій він звернувся з позовом до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства.
Правом на подачу відзиву позивач не скорилася.
У задоволені клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи письмових доказів відмовлено, оскільки їх подано з порушенням вимог ст.83 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити судове рішення без змін.
Позивач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, що в силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.
Відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що не оскаржується сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2019 року до початку 2021 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).
Згідно судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2021 року у справі №489/3473/21 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 червня 2021 року народження і до досягнення дитиною повноліття.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказувала, що батько її дитини добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча має таку можливість, через що вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання дитини.

Таким чином, між сторонами виник спір стосовно надання відповідачем утримання позивачці як дружині, яка доглядає дитину до трьох років.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.91 СК України , якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Порядок та способи сплати аліментів подружжю визначені законодавством наступним чином.
Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (частини 1-3 статті 77 СК України).
Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дослідивши матеріали справи та встановивши, що відповідач є працездатною особою, військовослужбовцем, який отримує грошове забезпечення від держави дійшов до висновку про можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному нею розмірі.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, вказаною нормою визначення способу стягнення аліментів надано позивачу.
Таким чином, враховуючи, що позивач визначив спосіб стягнення з відповідача аліментів на її утримання у частці від його доходу, суд, визначаючи їх розмір, враховує, що відповідач має працездатний вік, має можливість сплачувати аліменти та вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
Посилання апеляційної скарги щодо перебування на утриманні відповідача його матері ОСОБА_5 , як підставу для відмови у задоволенні позову, колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає, так як, особою, яка подала апеляційну скаргу доказів, що сума яка витрачається на утримання та лікування матері є значною та після таких витрат відповідач не в змозі понести витрати на утримання дружини суду не надано, а копії медичних виписок є доказом лише тяжкої хвороби ПавленкоН.В, яка є матір`ю відповідача.
Відсутність у відповідача на праві власності житла та перебування його на квартирному обліку для отримання житла, не свідчить про неспроможність сплачувати аліменти на утримання матері його дитини.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апелянта про те, що суд не врахував його заяву про відкладення розгляду справи і як наслідок він був позбавлений можливості надати докази на підтвердження його скрутного матеріального становища колегія суддів апеляційного суд відхиляє, оскільки відповідно до довідки складеною працівниками суду першої інстанції, вказана заява була подана без накладення на неї електронного підпису, що у свою чергу не давало можливості суду першої інстанції ідентифікувати особу, яка подала таку заяву. Клопотання про відкладення розгляду справи матеріали справи не містять.
Крім того, право ОСОБА_2 на подання заперечень щодо позову та доказів, які на його думку спростовують позовні вимоги було відновлено судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на вищевказане рішення суду.
Посилання апеляційної скарги, як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що у провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває справа № 489/143/22 у якій він звернувся з позовом до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства щодо сина ОСОБА_4 не може бути прийнято до уваги. Оскільки наявність у провадженні суду позову не свідчить про відсутність споріднення між сином ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_2 .
Крім того, суду апеляційної інстанції звертає увагу, що підстави для припинення права на утримання дружини передбачені ст. 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 24 червня 2022 року, яке видано Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до ч. 1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257цього Кодексу.

Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадженням у справі (частина третя ст. 377 ЦПК України).

Тобто, у випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі ( пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а в разі. коли провадження у справі вже відкрито закриває таке провадження ( пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України). Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи- сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі ( частина третя статті 377 ЦПК України).

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 ( п. 32 постанови).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Отже, оскільки судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_2 , хоча дані правовідносини і не допускають правонаступництва.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Третьякової Яни Юріївни залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.