Справа № 525/589/22
Провадження №2/525/185/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

23 вересня 2022 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судового засідання Хоменка М.М.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Молявчик Олексій Валерійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокраїна 2021» про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Молявчика О.В. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову. Заява надійшла до суду одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Молявчик Олексій Валерійович, до ТОВ «Агрокраїна 2021» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заяви представник позивача адвокат Молявчик О.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 посилається на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,6955га, кадастровий номер :00:001:0254 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устивицької сільської ради. Позивач дізналася, що її земельну ділянку використовує ТОВ «Агрокраїна 2021» на підставі договору оренди землі, який укладений нібито між нею та відповідачем. Оскільки жодних договорів з відповідачем позивач не укладала, вважає, що відбувся самовільний захват земельної ділянки, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

З метою запобігання подальшого порушення прав позивача, остання просила суд у порядку забезпечення позову заборонити ТОВ «Агрокраїна 2021» проводити осінн ьо-польові у 2022 році та весняно-польові роботи ( посівні роботи) у 2023 році на належній їй земельній ділянці.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності у межах розгляду заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі змісту заяви представника позивача адвоката Молявчика О.В. вбачається, що заявник просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу проводити на спірній земельній ділянці осінньо-польові та весняно-польові роботи.

При цьому предметом спору у даній цивільній справі є витребування на користь позивача спірної земельної ділянки, та припинення права користування земельною ділянкою, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.

Згідно з частиною 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить стаття 1 Закону України "Про оренду землі".

На підставі викладеного суд вважає, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу проводити осінньо-польові та весняно-польові роботи є таким, що перешкоджатиме господарській діяльності відповідача, оскільки порушує презумпцію правомірності правочину.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Задоволення вимоги заяви про заборону відповідачу вчиняти дії щодо використання спірної земельної ділянки за призначенням, в тому числі проводити осінньо-польові та весняно-польові роботи до вирішення справи по суті, не спрямовані на ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.

Стороною позивача не доведений зв`язок між неприйняттям заявлених заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що стороною позивача не доведено обґрунтованість і співмірність заявленого виду забезпечення позову та предмету позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Керуючись ст.ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Молявчик Олексій Валерійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокраїна 2021» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я.В. Прасол