Справа № 128/3218/21
Провадження № 22-ц/801/1573/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Ковальчук О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук Інна Василівна, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Карпінської Ю. Ф. в залі суду м. Вінниці, зі складенням повного тексту судової ухвали 20 липня 2022 року,

у цивільній справі № 128/3218/21 за заявою ОСОБА_1 , підписаною представником Савчук Інною Василівною , заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук Інна Василівна, звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із вказаною заявою в порядку окремого провадження, яку мотивувала тим, що в свідоцтві про народження її дочки ОСОБА_3 у графі громадянство матері зазначено «громадянка Росії», однак таке зазначено помилково, оскільки заявниця громадянкою Росії ніколи не була. Вона проживала з батьком ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в місті Вороніж. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_5 помер у місті Вороніж, тому вони повернулися жити в Україну. З 01.10.2016 почали видаватися всім громадянам України з 14 років нові паспорти, але вона, як законний представник своєї дочки, не могла оформити дочці паспорт громадянина України, оскільки у її свідоцтві про народження прописано мати як «громадянка Росії». Тому вона звернулася до суду з цією заявою та просить суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 її доньки ОСОБА_3 ) була громадянкою України, та що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Роз`яснено заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи з`ясовано, що існує спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук І. В., подала апеляційну скаргу, оскільки не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення її заяви без розгляду, а постановлену ухвалу відповідно вважає прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належного обґрунтування щодо наявності спору про право судом першої інстанції не наведено; не встановлено із яким учасником правовідносин у заявниці існує спір про право. Більше того, у заяві ОСОБА_1 ставить питання про встановлення двох фактів, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 її доньки ОСОБА_3 ) була громадянкою України; та що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» (у редакції від 15.04.2000, чинному станом на 07.01.2001) ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням. На думку скаржниці, судом першої інстанції не встановлено, чи має кожен із вищевказаних фактів юридичне значення; за яким із наведених вище фактів існує спір про право, тощо. Крім того, місцевим судом зазначено, що дочка заявниці - ОСОБА_3 не зверталася до міграційної служби щодо набуття громадянства. Однак, судом не досліджені належні докази, що містяться в матеріалах справи, не надана їм правова оцінка. Відтак, заявниця вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяви про встановлення двох фактів, та не навів належного обґрунтування щодо застосування положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Представник Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області направив відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення скарги з тих підстав, що з заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом її вимог фактично є набуття громадянства її донькою ОСОБА_6 , однак, суд не може підміняти державний орган, в даному випадку УДМС у Вінницькій області, до якого ОСОБА_3 навіть не зверталася за вирішенням питання громадянства, та який також і не надавав офіційного рішення за фактом розгляду відповідного клопотання щодо набуття/належності громадянства, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Савчук І. В. вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області Заїка О. В. доводи апеляційної скарги не визнав, вказавши на їх безпідставність і на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, без розгляду, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що спосіб захисту, зазначений нею не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав заявниці, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки законодавством України визначено певну процедуру набуття громадянства України та суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено розгляд цих питань. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки під час розгляду цієї справи з`ясовано, шо існує спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Із таким висновком суду апеляційний суд не погоджується.

Звертаючись до суду із цією заявою ОСОБА_1 просила встановити факти, що мають юридичне значення а саме: що вона станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 її доньки ОСОБА_3 ) була громадянкою України; та що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» (у редакції від 15.04.2000, чинному станом на 07.01.2001) ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Представник Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області зазначає, що заявник навіть не зверталась до міграційної служби з клопотанням про набуття громадянства. При цьому, факт громадянства України громадянки ОСОБА_1 , як факт її громадянства посвідчує паспорт громадянки України № НОМЕР_1 , який вона отримала 17.09.2018 в порядку обміну паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 31.12.1996.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Отже, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 із змінами і доповненнями, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На зазначене суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про залишення заяви без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Таким чином, в частині вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 07.01.2001 (день народження її доньки ОСОБА_3 ) була громадянкою України - провадження у справі підлягає закриттю.

З матеріалів справи встановлено, що 18 листопада 2021 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , підписана її представником - адвокатом Савчук Інною Василівною, в якій вона, зокрема просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» № 1636-ХІІ від 08.10.1991 (у редакції від 15.04.2000, чинному станом на 07.01.2001) ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням.

Отже, предметом вимог заяви ОСОБА_1 фактично є набуття громадянства її донькою ОСОБА_3 .

Приписами статті 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

До заяви долучено договір про надання професійної правової допомоги від 08 жовтня 2021 року, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат Савчук Інна Василівна приймає на себе зобов`язання на представництво інтересів ОСОБА_1 та надання їй правової допомоги.

Проте матеріали справи не містять документів, що підтверджують повноваження адвоката Савчук Інни Василівни представляти інтереси ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в суді.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Таким чином, підписання та подання заяви в інтересах ОСОБА_3 особою, яка не мала повноважень на ведення справи, отже, неналежною особою, є самостійною підставою для залишення без розгляду заяви в частині вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» (у редакції від 15.04.2000, чинному станом на 07.01.2001) ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням - на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду з цією заявою після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, що відповідає положенням частини другої статті 257 ЦПК України.

Отже залишення заяви без розгляду в частині вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням, у цій справі є правильним саме з цих мотивів.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про залишення заяви без розгляду, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення першої інстанції та прийняття нового рішення.

Керуючись 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савчук Інна Василівна, задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В частині вимог встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 її доньки ОСОБА_3 ) була громадянкою України - закрити провадження у справі.

В частині вимог встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» № 1636-ХІІ від 08.10.1991 (у редакції від 15.04.2000, чинному станом на 07.01.2001) ОСОБА_3 набула громадянства України за походженням - заяву залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник