Справа № 462/9538/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 серпня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

секретар с/з Тягло Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача: Приватне підприємство «ТУР-ГРУП» про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 29.12.2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 848,50 Євро, з яких 800 Євро основного боргу та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 48,50 Євро. Позовні вимоги мотивує тим, що здійснив замовлення туру /поїздки/ на 2 осіб на концерт гурту «Metalica», який мав відбутись 16.08.2019 року у м. Відні, Австрія, вартістю 800 Євро (400 Євро з людини). Після цього 08.10.2018 року відповідач повідомив його про необхідність сплатити аванс за поїздку у сумі 400 Євро, що він і зробив, а 19.03.2019 року доплатив решту коштів, а всього сплатив відповідачу 800 Євро. Однак вже 14.08.2019 року ОСОБА_3 повідомив його про скасування туру /поїздки/ і зобов`язався повернути кошти. 06.09.2019 ОСОБА_3 власноручно написав розписку, у якій підтвердив наявність перед ним боргу та зобов`язався повернути кошти у сумі 400 Євро та 514 грн. (як компенсація незручностей) до 05.11.2019 року, а ще 400 Євро до 31.01.2020 року, однак до теперішнього часу борг не повернув. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки відповідач ухилився від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання, то відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України вважається таким, що прострочив зобов`язання, а тому згідно зі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, що по 31.12.2021 року становить 48,50 Євро. Із врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. ).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.04.2022 року суд перейшов від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовну заяву підтримала повністю, просила її задовольнити, на підтвердження укладення договору позики подала суду для огляду оригінал розписки, вчиненої ОСОБА_3 , не заперечила проти постановлення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений судом про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Положеннями ст. 1046-1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статте 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання збоку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не у всіх випадках а безумовно в національній валюті України. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 800 Євро, а відповідач зобов`язався повернути кошти у сумі 400 Євро та 514 грн. (як компенсація незручностей) до 05.11.2019 року, а ще 400 Євро до 31.01.2020 року, проте у домовлений час боргу не повернув /а.с. 7/, що стверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, оглянутої у судовому засіданні.

У відповідності до ст.ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки ОСОБА_3 у визначений договором строк, а саме до 05.11.2019 року та 31.01.2000 року відповідно, свої зобов`язання перед позивачем не виконав і грошових коштів не повернув, стягненню також підлягають 3% річних від простроченої суми заборгованості, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 48,50 Євро (виходячи із розрахунку 400 Євро х 787 календарних днів (період з 06.11.2019 року (наступний день після відповідної календарної дати, коли позивач мав повернути кошти) по 31.12.2019 року (день подачі позову) х 3% : 100%: 365 к.д.) та 400 Євро х 690 календарних днів (період з 01.02.2020 року (наступний день після відповідної календарної дати, коли позивач мав повернути кошти) по 31.12.2019 року (день подачі позову) х 3% : 100%: 365 к.д.).

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу відповідачем грошових коштів відсутні, відповідачами жодним чином не спростовані доводи позивача, а відтак суд дійшов висновку про підставність заявлених вимог та загальна сума, яка підлягає до стягнення, становить 848,50 Євро.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Із врахуванням наведеного відповідно до положень ст. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 203, 526, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.2, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264, 265, 274, 279, 281-286, 288, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 848,50 Євро та 908,00 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 24.08.2022 р.

Суддя Іванюк І.Д.