Провадження № 22-ц/4808/912/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року, в складі судді Бабій О.М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 253-014/ФКВ-08 на суму 63 840,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,8 % річних та кінцевим строком повернення до 09 червня 2023 року. Мета кредитування - споживчі цілі. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 11 липня 2014 року становила 1 148 780,59 грн, з яких: 734 235,23 грн - тіло кредиту, 414 545,36,00 грн - проценти за користування кредитом. ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка не погашає вказану заборгованість, просив стягнути таку в судовому порядку.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 148 780,59 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 654,00 грн судових витрат по справі та 180 грн витрат понесених за розміщення оголошення в газеті «Галичина».

У березні 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало заяву про заміну стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року змінено ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2021 року та замінено сторону у справі № 344/11803/14-ц Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , на Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ».

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду із заявою про скасування заочного рішення Івано-Франківського місьокого суду від 04.02.2014 року, яким з неї стягнуто на користь ПАТ «Дельта банк» 1 148 780,59 грн заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 344/11803/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

05 липня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Созоник Т.Б. подала апеляційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що 14 вересня 2009 року ТОВ «Український промисловий банк» звернувся до ОСОБА_1 із вимогою вих. № 03/420 про дострокове повне виконання зобов`язань за Кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року укладеного між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , в якій викладено вимогу про повернення в повному обсязі отриманих кредитних коштів, суми нарахованих відсотків та суми пені.

03 червня 2009 року ТзОВ «Український промисловий банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання Кредитного договору № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року укладеного між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , стягнення коштів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2010 року даний позов задоволено. Кредитний договір № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Український промисловий банк» заборгованість по кредитному договору № 253-014 ФКВ-08 від 15 липня 2008 року у загальній сумі 537 731 грн 36 копійок та 1920 гривень судових витрат по справі.

З наведеного слідує, що позивач після звернення до відповідача із досудовою вимогою та з позовом про дострокове стягнення кредиту і розірвання договору, фактично змінив порядок, умови і строки дії укладеного між сторонами кредитного договору, а факт пред`явлення вимоги та подання до суду позову прямо спричинив неможливість подальшого нарахування та стягнення з ОСОБА_1 процентів за правомірне користування кредитом.

Так, у довідці ПАТ «Дельта Банк» від 11.07.2014 року зазначено, що станом на 11 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 по відсотках становить 414 545, 36 грн. однак позивачем не зазначено період нарахування відсотків, як і не надано самого розрахунку заборгованості та розрахунку нарахованих відсотків.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, внаслідок чого із ОСОБА_1 необгрунтовано стягнуто суму нарахованих відсотків у розмірі 414 545, 36 грн.

Апелянт з урахуванням наявності вимоги ТОВ «Укрпромбанк» від 14 квітня 2009 року Вих. № 03/420 та рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2010 року по справі №2-683/2010 року, вважає, що у позивача відсутнє право на нарахування та стягнення суми відсотків із ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року після 14 квітня 2009 року.

Наявна в матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 11 липня 2014 року та наведених правових норм, не відповідає вимогам до первинних документів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженому постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 р. №566.

Апелянт вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: факту підтвердження отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту; розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви, з урахуванням валюти кредитного зобов`язання та курси цієї валюти до гривні, встановлені Національним банком України на відповідну дату.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просила скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Сторони: апелянт ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 , представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи у повному об`ємі позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору погоджений сторонами та діє до його повного виконання, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 253-014/ФКВ-08 на суму 63 840,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,8 % річних та кінцевим строком повернення до 09 червня 2023 року.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, у відповідності до якого ТОВ «Український промисловий банк» відступило позивачу ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право грошової вимоги до відповідача (т. 1 а.с. 22-26).

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 11 липня 2014 року становить 1 148 780,59 грн, з яких: 734 235,23 грн - тіло кредиту, 414 545,36,00 грн - проценти за користування кредитом. У підтвердження такого розміру заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року позивачем надано довідку-розрахунок (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 в розмірі 1 148 780,59 грн.

Посилання представника апелянта на безпідставність позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 у зв`язку з тим, що з 2010 року цей договір припинено внаслідок рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2010 року у справі № 2-683/2010, колегія суддів вважає помилковими, оскільки під час розгляду справи №2-683/2010 питання про припинення кредитного договору № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року не вирішувалось і рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2010 року, на яке посилається представник апелянта, відповідних висновків про розірвання кредитного договору не містить.

Як убачається із ухвали Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2022 року якою заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення то судом встановлено, що заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2010 року про розірвання кредитного договору № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року скасоване 28 травня 2012 року та 21 грудня 2012 року позов ТзОВ «Український промисловий банк « до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення коштів залишено без розгляду.

Вказані обставини стороною відповідачки не заперечуються.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що позивач до ухвалення оскаржуваного рішення 14 лютого 2015 року уже скористався своїм правом дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 .

Не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують сам факт видачі кредиту (первинні касові документи), суму виданого кредиту, виписки банку щодо стану заборгованості, якщо така мала місце, та детальний розрахунок такої заборгованості, а суд взяв до уваги довідку ПАТ «Дельта Банк» від 11.07.2014 року про стан заборгованості відповідачки ОСОБА_1 , складену банківською установою, яка кредит не видавала, оскільки позичальник ОСОБА_1 факт отримання кредитних коштів та суму виданого кредиту не оспорювала, наявність заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року підтверджується не тільки довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 11 липня 2014 року, але й розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 204), який відповідачкою не спростовано.

Таким чином, апелянт заперечуючи правильність виснововків суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості та визначення її розміру за кредитним договором не подала суду будь-яких належних доказів щодо наявності (розміру) чи відсутності у неї заборгованості за кредитним договором.

Матеріаліи справи не містять доказів того, що відповідачка ставила питання про визнання кредитного договору недійсним, нею також не надано будь-якої інформації щодо виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 253-014/ФКВ-08 від 15 липня 2008 року.

За наведених обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин