ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2922/22 Справа № 212/8859/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Головного управління Державної казначейської служби України

в Дніпропетровській області

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 17 вересня 2020 року нею до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - Покровського ВП КВП ГУНП) подано заяву про злочин (№25149). 18 вересня 2020 року подано доповнення до вище вказаної заяви. В подальшому їй стало відомо, що її заява про злочин від 17 вересня 2020 року за №25149, передана дільничному ОСОБА_2 для її розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян». З метою недопущення порушення її прав та норм кримінального процесуального кодексу України вона звернулась, до начальника Покровського ВП КВП ГУНП стосовно неприпустимості застосування норм Закону України «Про звернення громадян» при розгляді заяви від 17 вересня 2020 року, оскільки у даному випадку порядок її розгляду передбачено нормами КПК України, про що прямо зазначено у ст.12 ЗУ «Про звернення громадян» та з урахуванням вимог ст.9 КПК України. Попри зазначене вище, листом від 16 жовтня 2020 року за №48.3/2-4759жео їй було надано відповідь, що її доповнення від 18 вересня 2020 року до заяви про злочин від 17 вересня 2020 року не було долучено до заяви, а в порядку ЗУ «Про звернення громадян» визнано як повторне звернення, що суперечить зазначеним вище нормам Законів.

Крім того, листом від 16 жовтня 2020 року за №48.3/2-4758жео їй надійшло повідомлення з Покровського ВП КВП ГУНП, з якого вона дізналась, що заяву про злочин від 17 вересня 2020 року не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». Вказану відмову вона оскаржила до суду. Ухвалою від 20 листопада 2020 року, слідчий суддя задовольнив вимоги її скарги та зобов`язав уповноважену особу Покровського ВП КВП ГУНП внести відповідні відомості до ЄРДР. На підставі ухвали слідчого судді від 20 листопада 2021 року до ЄРДР 28 листопада 2020 року були внесені відомості про злочин за її заявою. Після порушення кримінального провадження слідчим було лише опитано її та ОСОБА_3 , після чого постановою від 30 грудня 2020 року кримінальне провадження було закрито. Однак, з урахуванням поданої нею до суду скарги, прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 Потьомкіною Н.О. 21 січня 2021 року винесено постанову про скасування постанови слідчого Салогуба І.М. від 30 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження, як такої що є необґрунтованою.

В подальшому, у лютому 2021 року вона звернулась до слідчого Покровського ВП Салогуба І.М. з клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження наявних у неї доказів, зміну кваліфікації діяння з ст.190 КК України на ст.192 КК України, у якому також просила надати письмово інформацію про застосовані у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження, та про вжиті заходи, спрямовані на встановлення істини по факту, що став предметом кримінального провадження № 0000402, під час досудового розслідування в періоди з 28 листопада 2020 року до 30 грудня 2020 року та з 21 січня 2021 року і станом на день надання відповіді (окремо по кожному періоду). Також у вказаному клопотанні вона просила постановити процесуальне рішення стосовно зміни кваліфікації діяння та надати їй його копію. На вказане клопотання вона взагалі не отримала відповіді по жодному з заявлених пунктів.

Таким чином, посадовими особами Покровського ВП ГУНП було умисно порушено вимоги ст. ст. 9, 28, 40 КПК України, що виразилось у невиконанні визначених КПК України обов`язків слідчими щодо внесення відомостей до ЄРДР, а також ст.39 КПК України в частині відсутності контролю за правомірністю та належністю дій заступником начальника Покровського ВП ГУНП Богомоловим Ю.М. стосовно вжиття достатніх заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування його підлеглими щодо дотримання вимог КПК України, всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних правопорушень у розумні строки.

У зв`язку з бездіяльністю працівників органів Покровського ВП КВП ГУНП вона перебуває у стані сильного душевного хвилювання, як наслідок - неодноразово зверталась в лікарню по допомогу, на що витрачено значну суму коштів. Вказані обставини значно вплинули та продовжують впливати на якість її життя. Через незаплановані витрати (забезпечення листування з органами влади, лікування неврозу та наслідків нервового стресу) вона змушена обмежувати себе в придбанні елементарних продуктів харчування та товарів. Враховуючи її офіційний дохід (пенсія), та оскільки будь-якого іншого доходу вона не має, для неї витрачені кошти є суттєвими, що спричинили додаткові переживання, оскільки коштів на їжу, проїзд, ліки тощо, залишається недостатньо, що значно знижує рівень забезпечення її життєдіяльності та призводить до додаткових хвилювань. Перебування в стані сильного душевного хвилювання через деморалізаційну поведінку органів досудового розслідування в частині невжиття жодних заходів для захисту її, як законослухняного громадянина, шляхом відновлення порушених прав, та втрату довіри до вказаних органів і віри у справедливість в цілому, завдало їй моральну та матеріальну шкоди, що призвело до порушення мого нормального життя, оскільки вона, через постійне нервове напруження та, в подальшому, перенесене розчарування, відчула значне погіршення стану свого здоров`я, внаслідок чого була змушена звернутись до лікарів, де мені було встановлено діагноз «Невроз» і призначено лікування. Заволодіння її коштами правопорушниками незаконним шляхом залишається без належного реагування з боку держави. ЇЇ довіра до авторитету органів державної влади похитнулась. Вся ситуація яка склалась змусила її постійно перебувати у стані сильного душевного хвилювання.

Крім цього станом на день її звернення до суду вона понесла витрати на лікування у розмірі 2061 гривень 50 копійок внаслідок бездіяльності Третьої особи, тому просила стягнути з держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на її користь, у зв`язку з бездіяльністю Покровського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області, в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 061, 51 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 11 000 грн моральної шкоди (а.с.60-70).

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вони не повинні відповідати за дії чи бездіяльність інших державних органів. Вказували на те, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлений вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, які відсутні у даній справі. Наполягали на тому, що дана справа вирішена без належного з`ясування усіх обставин та без залучення належного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. /а.с. 72-79/.

Учасники справи своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористались.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 102 061,51 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме за фактом шахрайського заволодіння її грошовими коштами в сумі 11 000 грн, яке вчинено представником ФОП ОСОБА_3 . Вказана заява зареєстрована в журналі ЄО за № 25149.

До заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17 вересня 2020 року позивачем подано доповнення за № Б-796зв від 18 вересня 2020 року.

Листом від 16 жовтня 2020 за №48.3/2-4759жео Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області позичці надано відповідь, про те, що її звернення зареєстровано до матеріалів ЄО за № 25657 та в ході розгляду даного матеріалу було встановлено, що події викладені у зверненні вже зареєстровані в Покровському ВП КВП до матеріалів ЖЕО № 25149 проводиться розгляд та роз`яснено, що відповідно до ст.16 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року позивач має право на оскарження дій чи рішення прийняте органами державної влади до вищого органу або посадової особи у порядку підлеглості, що не позбавляє громадянина права звернутись до суду відповідно до чинного законодавства. А тому розгляд звернення працівниками Покровського ВП КВП було закінчено.

Листом від 16 жовтня 2020 року за №48.3/2-4758жео позивачу Покровським ВП КВП ГУНП надано відповідь на її заяву, яка надійшла 16 вересня 2020 року до Покровського ВП КВП до ЖЄО № 25149 у відношенні ФОП ОСОБА_3 , який не виконав договірних обов`язків із приводу встановлення пластикових конструкцій балконної рами та узяв завдаток у розмірі 11 000 грн. В ході розгляду даного матеріалу було встановлено, що між позивачкою та гр. ОСОБА_3 з приводу обставин викладених у заяві про правопорушення, сталися цивільно-правові відносини, що ґрунтуються на оформлених відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України правочинів у формі договору купівліпродажу, або складання усної чи письмової домовленості з приводу встановлення пластикової конструкції балконної рами, оформленої в усній чи письмовій домовленості. У позивача виникли претензії щодо недобросовісного та неналежного виконання зобов`язань відповідно до домовленості між сторонами, що є суттєвими умовами оформлення та укладення договору, укладеного за допомогою усної чи письмової домовленості, які повинні розглядатись або у формі, що обумовлена у змісті договору, або в судовому порядку, передбаченому правовими нормами цивільного законодавства України. Відповідно до ст.16 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право на оскарження дій чи рішення прийняте органами державної влади до вищого органу або посадової особи у порядку підлеглості, що не позбавляє громадянина права звернутись до суду відповідно до чинного законодавства. А тому розгляд звернення працівниками Покровського ВП КВП було закінчено.

У листопаді 2020 року позивачем подано скаргу слідчому судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу щодо не внесення Покровським ВП КВП відомостей до ЄРДР за її заявою від 17 вересня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Покровського ВП КВП ГУНПУ у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, та зобов`язано уповноважену особу Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області на виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17 вересня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

28 листопада 2020 року на підставі ухвали слідчого судді від 20 листопада 2020 року до ЄРДР внесено відомості за фактом того, що ФОП ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 , чим спричинив ОСОБА_1 майнову шкоду (кримінальне провадження № 0000402).

Постановою Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 грудня 2020 року закрито кримінальне провадження № 0000402, оскільки під час проведення досудового розслідування факти на заволодіння чужим майном, шляхом обману не підтвердився, а тому кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Разом з цим, судом встановлено, що прокурором Криворізької прокуратури № 2 Дніпропетровської області Потьомкіною Н.О. постанову від 30 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000402, скасовано.

У лютому 2021 року позивач зверталась до слідчого Покровського ВП Салогуба І.М. з клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження доказів, зміну кваліфікації діяння з ст.190 КК України на ст.192 КК України, а також з проханням надати письмово інформацію про застосовані у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження, та про вжиті заходи, спрямовані на встановлення істини по факту, що став предметом кримінального провадження № 0000402.

Позивач впевнена, що з 21 січня 2021 слідчими не вживалось жодних дій, спрямованих на досудове розслідування кримінального правопорушення та встановлення істини.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені виключно до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області суд першої інстанції виходив з факту доведення завдання позивачці моральної шкоди бездіяльністю органу досудового розслідування.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитись із висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява №21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь

у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_4 наполягаючи на тому, що посадовими особами Покровського ВП ГУНП було умисно порушено вимоги ст. ст. 9, 28, 40 КПК України, ст.39 КПК України стосовно вжиття достатніх заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування, всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних правопорушень, не вживалось жодних дій, спрямованих на досудове розслідування кримінального правопорушення та встановлення істини, відповідачем у даній справі визначила не відповідний орган державної влади який заподіяв їй шкоду, а виключно Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц вказано, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження

№ 14-515цс19), у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року

у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19),

від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19 (провадження

№ 61-16768св20).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» (п.11) викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.51 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 5 ст.12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що клопотання про залучення в якості відповідача саме Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області позивачем не заявлялося та на власний розсуд було не залучено їх до участі у справі, судом першої інстанції право на залучення належних відповідачів не було роз`яснено. Тоді як суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити співвідповідача на стадії апеляційного розгляду, оскільки перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його винесення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі належних відповідачів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров