Провадження № 2/522/3638/22
Справа № 522/5639/22-Е
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Зеленюк П.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідування, Офісу Генерального прокурора, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за допомогою системи «Електронний суд» 16.05.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідування, Офісу Генерального прокурора, Держави в особі Державної казначейської служби України та просить:

- стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду у розмірі 77 500 грн.;

- зобов`язати прокуратуру Одеської області (нині Одеська обласна прокуратура), прокуратуру Миколаївської області (нині Миколаївська обласна прокуратура), Територіальне управління Державного бюро розслідувань, Генерального прокурора України (нині Офіс Генерального прокурора) безоплатно повернути в технічно справному стані належний ОСОБА_1 на праві власності транспортний засіб марки HAMMER H3, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , разом із ключем запалювання, ключем системи закривання автоматичної коробки передач, брелком блокування увімкнення системи запалювання та пультом для включення-виключення сигналізації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.02.2016 органом досудового розслідування прокуратури Одеської області за заявою ОСОБА_2 від 11.02.2016 щодо позивача були внесені відомості до ЄРДР за №0000092 за ч.3 ст. 368 КК України. 18.02.2016 прокуратурою Одеської області на підставі повторної заяви ОСОБА_2 від 16.02.2016 буди внесені відомості до ЄРДС №0000107 за ст. 289 КК України. 18.02.2016 прокурор Томашевський С.О. звернувся до Приморського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки HAMMER H3, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та клопотання було задоволено. Слідчий Чернецький Ю.А. 24.02.2016 передав автомобіль на відповідальне збереження ОСОБА_2 11.03.2016 два кримінальних провадження були об`єднанні. 14.07.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було скасовано арешт авто та зобов`язано автомобіль повернути позивачу, втім ухвалу виконано не було. Прокуратурою Миколаївської області при закритті кримінального провадження було скасовано арешт з автомобіля, але автомобіль повернутий не був. 16.09.2020 Офіс Генерального прокурора закрив провадження щодо позивача, але не вирішив питання про повернення автомобіля. Таким чином, позивач вказує, що у зв`язку з незаконним накладенням арешту на транспортний засіб у лютому 2016 року він був позбавлений можливості користуватися ним та було втрачено різницю вартості автомобіля в сумі 77 750 грн., яку розраховує виходячи з його вартості станом на момент накладення арешту та станом на момент звернення до суду, адже автомобіль повернуто не було.

Справа надійшла у провадження судді Шенцевої О.П. та ухвалою від 19.05.2022суддею було заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я.

Ухвалою суду від 31.05.2022 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 20.07.2022.

До суду 29.06.2022 надійшла відповідь на відзив Одеської обласної прокуратури, згідно якої вказує, що інформація у відзиві перекручена. Автомобіль Одеської обласною прокуратурою іншим органам не передавався, тому він залишився у них. Вказує, що посилання відповідача на інші судові справи є не обґрунтованими, а доказом заподіяння позивачу шкоди є сам факт незаконного арешту автомобіля та не повернення його.

Відзив від Одеської обласної прокуратури надійшов до суду 01.07.2022, згідно якого заперечують щодо позову.

В обґрунтування відзиву зазначено що посилання позивача на постанову Верховного суду від 16.09.2020 у справі №522/18467/16-ц як на підставу належності позивачу автомобіля є таким, що не відповідає дійсності, адже цією постановою залишено без змін постанову Одеського апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на цей автомобіль. Водночас постановою Верховного суду від 08.08.2019 у справі №607/14343/16-ц також було відмовлено і ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на автомобіль. Також позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між діями відповідачів та наслідками.

До суду 14.07.2022 надійшов відзив Миколаївської обласної прокуратури, яка заперечує проти позову, адже автомобіль HAMMER H3, державний номер НОМЕР_2 до прокуратури Миколаївської області не передавався та його доля не вирішувалася. З 29.11.2018 працівники Миколаївської обласної прокуратури досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні не здійснюють.

ОСОБА_1 18.07.2022 подав відповідь на відзив Миколаївської обласної прокуратури, у якому вказує, що відзив поданий з пропуском процесуального строку. Вказує, що саме прокуратурою Миколаївської області приймалося рішення про закриття провадження та скасування арешту з автомобіля, втім заходи по його поверненню вжиті не були.

У судовому засіданні 20.07.2022 проведеному за участі ОСОБА_1 та представника Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора Місюрко Г.А., у зв`язку з відсутністю інформації про сповіщення інших учасників справи, розгляд справи відкладено на 08.09.2022.

Ухвалою від 09.08.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 22.08.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

До суду 24.08.2022 надійшов відзив Офісу Генерального прокурора, у якому просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що речовий доказ автомобіль до Офісу не передавався та його доля не вирішувалася. Також вказано на відсутність у позивача права власності на автомобіль. Зазначено, що позивачу уже було відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом про повернення автомобіля.

У судовому засіданні 08.09.2022 було долучено до матеріалів справи були долучені усі подані відзиви та відповіді на відзив. Ухвалою від 08.09.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Представник Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора Місюрко Г.А. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 звернувся до суду 23.08.2022 з заявою про розгляд справи за його відсутності, адже він зацікавлений у швидкому розгляді його позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Ухвалою суду від 08.09.2022 було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про повернення автомобіля, у зв`язку з тим, що така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування шкоди, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.06.2013 РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області зареєструвало право власності на автомобіль HAMMER H3, номер шасі (кузов) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , за ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т.1 а.с.12-13).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Постановою Верховного суду від 08.08.2019 у справі 607/14343/16-ц залишено без змін Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль марки «HUMMER», модель Н3, 2006 року випуску, чорного кольору та відшкодування моральної шкоди.

При цьому, Верховний суд виходить з наступного: «На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки відсутні будь-які докази того, що позивачу, як власнику спірного автомобіля, сумнівами, запереченнями та оспорюванням належності йому цього майна, створюються якісь перешкоди у реалізації свого права власності, його право не підлягає захисту у порядку статті 392 ЦК України».

Постановою Верховного суду від 16.09.2020 при розгляді справи №522/18467/16-ц залишено без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 13.12.2017, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_1 та визнання права власності на автомобіль HAMMER H3, державний номерний знак НОМЕР_2 , за ОСОБА_2 (т.1 а.с.88-99).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.06.2016 було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2016, якою накладено арешт на автомобіль HAMMER H3, номер шасі (кузов) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого прокуратури Одеської області про заборону в користуванні та передачу арештованого майна на відповідальне зберігання (т.1 а.с.73-76).

Регіональний сервісний центр в Одеській області листом від 22.05.2018 повідомив ОСОБА_1 про те, що на автомобіль HAMMER H3, державний номерний знак НОМЕР_2 , накладено арешт 23.02.2016 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2016 по справі №522/2998/16к. Станом на день надання відповіді арешт з автомобіля не скасований (т.1 а.с.61).

Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві листом від 27.02.2020 повідомлено ОСОБА_1 , що автомобіль HAMMER H3, державний номерний знак НОМЕР_2 , який у кримінальному провадженні є речовим доказом, до ТУ ДБУ у м. Миколаєві з прокуратури Одеської області з кримінальним провадженням або окремо від нього не передавався. Відповідно до наявних у кримінальному провадженні документів 25.02.2016 цей автомобіль отримав на відповідальне зберігання потерпілий ОСОБА_2 (т.1 а.с.69-70).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч.1,2 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, ОСОБА_1 просить стягнути збитки, спричинені втратою різниці вартості автомобіля, які за правовою природою є упущеною вигодою.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання, в даному випадку можливість користування автомобілем.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті особою, права якої порушені щодо їх одержання.

Така особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16, Верховним Судом у постанові № №608/532/17 від 11 вересня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що він мав намір продати автомобіль на момент, коли на нього було накладено арешт, в результаті отримати кошти від продажу автомобіля у розмірі більшому ніж якщо автомобіль продати станом на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд вважає, що доводи позову ОСОБА_1 є не доведеними, підстави для задоволення позову відсутні, тому, змістовно вивчивши матеріали справи та оцінивши всі наявні докази, суд дійшов переконливого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідування, Офісу Генерального прокурора, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09.09.2022.

Суддя: В.Я. Бондар