Справа № 500/3444/18
Провадження № 6/946/142/20
УХВАЛА

15 серпня 2022 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Баннікової Н.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. В обґрунтування заяви зазначила, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року її було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України у зв`язку з наявним борговим зобов`язанням згідно виконавчому листу № 500/3444/18, який видано 27.02.2019 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області. На даний час на території України оголошено воєнний стан. Відбуваються бойові дії, які загрожують її життю, однак наявність тимчасового обмеження у праві виїзду за межі країни позбавляє її можливості покинути України, щоб врятувати своє життя. Також вказує, що ніколи цілеспрямовано не ухилялась від виконання свого зобов`язання. У зв`язку з цим просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, що встановлене ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року.

Заявниця у судовому засіданні подану заяву підтримала.

ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечувала, суду пояснила, що боржником ні в якій частині рішення суду не виконано.

Державний виконавець задоволення заяви залишив на розсуд суду. Зазначив, що виконавчий лист ОСОБА_2 було повернуто без виконання через відсутність майна у боржника, строк повторної подачі виконавчого листа закінчується у 2023 році.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно частинам 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Судом встановлено, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року ОСОБА_1 було встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України до виконання нею зобов`язань за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2019 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 у погашення заборгованості за договором позики від 16 червня 2013 року грошової суми у розмірі 967 810,68 грн., а також судовий збір у розмірі 7 049,76 грн.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, просить скасувати застосовані обмеження. В обґрунтування заяви посилається на введення на території України воєнного стану внаслідок агресії російської федерації. Заборона порушує її право на безпечне життя, та єдиною можливістю захистити його вона вбачає у виїзді за кордон.

Однак, суд звертає увагу на те, що скасування застосованих обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. Виконання вказаного судового рішення є стадією судового розгляду та має приорітет над окремими правами сторін.

Так, судом встановлено, що рішення суду боржником не виконано, навіть, часткого. Посилання боржника на побоювання за власне життя суд оцінює критично, яке не може братися за основу для скасування обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки боргове зобов`язання ОСОБА_1 та, як наслідок встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникли задовго до початку введення воєнного стану на території України.

Суд вважає, що боржник є працездатною особою, отже має можливість працювати та виконувати свої боргові зобов`язання. Доводи боржника про те, що він не ухилявся від виконання зобов`язання не підтверджені належними допустимими доказами, а тому не впливають на висновки, зроблені судом по суті заяви. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що на даний час немає підстав для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання зобов`язань щодо сплати боргу боржником не виконані, навіть, частково.

Відтак, суд вбачає даний захід єдиним ефективним у виконанні рішення суду.

Відповідно до частини 8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 258, 260, 268,353, 441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова