Справа № 708/568/22
Номер провадження №2/708/154/22
31 серпня 2022 року м. Чигирин
Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді - Попельнюха А.О.,
за участю:
секретаря судових засідань - Пасічної Л.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування поданого позову зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки, виданої Тінківським старостинським округом Чигиринської міської ради від 25.05.2022 за №43/06-01-12 у даному житловому будинку зареєстрований позивач, його дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 , а також відповідач по справі (зять) ОСОБА_2 , який фактично в даному будинку не проживає з 12 травня 2021 року, що підтверджується актом обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської об`єднаної територіальної громади від 25.05.2022 за №15/012-09.
Відповідач виїхав із житлового будинку позивача, оскільки розлучився з дочкою позивача ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області.
Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим об`єктивно порушують права позивача, тому він просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 12.07.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 09.08.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково суду появнив, що за наявною у нього інвофрмацією відповідач не хоче знятися з реєстраційного обліку добровільно, оскільки не має можливості зареєструватися у іншому місці, зокрема його матір отримує субсидію. Натомість через такі обставини позивач позбавлений можливості отримувати субсидію, що у свою чергу порушує його права.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомний належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надав.
За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, пояснили суду, що знають відповідача по справі ОСОБА_2 як колишнього зятя позивача ОСОБА_1 . Він проживав у будинку позивача до моменту припинення шлюбних відносин із дочкою ОСОБА_1 . У травні минулого року вони розлучилися, у зв`язку із чим відповідач добровільно виїхав та імовірно переїхав проживати до матері. Після цього у селі його ніхто не бачив.
Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач по справі є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 12 травня 1986 року, який посвідчено виконавчим комітетом Тіньківської сільської Ради народних депутатів Чигиринського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 16.
З наданої суду довідки від 25.05.2022 за № 43/06-01-12, виданої Тіньківським старостинським округом Чигиринської міської ради Черкаської області, встановлено, що житловий будинок згідно із записів у погосподарській книзі має загальну площу 48,00 кв.м, житлову площу 28,00 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 . За даною адресою зареєстровані: голова двору - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У свою чергу з наданого суду акту обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської об`єднаної територіальної громади № 15/012-09 від 25.05.2022 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку у АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрований у даному житловому будинку, але не проживає з 12.05.2021.
З наданого суду заочного рішення Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 2/708/157/21 від 20.05.2021 вбачається, що шлюб між дочкою позивача ОСОБА_4 та відповідачем розірвано (а.с. 11), тобто відповідач є колишнім членом сім`ї власника будинку.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головних із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 14 Конституції України).
Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи, відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під право володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Пр судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ст. 405 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в даному житловому будинку з травня 2021 року, позивач та члени його родини не чинять перешкод відповдіачеві у користуванні житловим будинком. У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки доказів на спростування позовних вимог стороною відповідача до суду не було надано.
Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таким вимог:
1) Про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) Про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) Про визнання особи безвісно відсутньою;
4) Про оголошення фізичної особи померлою.
Закон №1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники та їх адреси:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 31.08.2022, повне рішення складено та підписано 06.09.2022.
Суддя А.О. Попельнюх