Справа №751/6687/20
Провадження №2/751/422/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарях Випинашко Г.Р., Шевченко А.О.,

за участю представника позивача - адвоката Масловської В.Б., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідачів адвокатів Василенко А.А., Матвійчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання незаконним в частині рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів № 13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині п. 2.1 про передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336); визнання незаконним рішення Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33021173 від 19.12.2016 про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336); скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33021173 від 19.12.2016 про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336); стягнення з відповідачів судових витрат.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він власником ідеальної частки в розмірі 11/25 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці площею 1108 кв.м на підставі договору довічного утримання від 03.04.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 , котра 01.06.1978 року купила 11/25 часток будинку, який знаходився на земельній ділянці площею 1296,0 кв.м. Вказує, що 24.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно дізнався, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28.10.2016 року є співвласниками по 1/2 частки кожному земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0336 площею 0,0753 га по АДРЕСА_1 , їм же належить кожному по 1/10 частці будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що задля отримання у свою власність частини земельної ділянки, яка відповідає частці у домоволодінні, звертався до відповідачів з приводу назви землевпорядної організації, що виготовляла земельну документацію та надання плану земельної ділянки, що перебуває у їх власності, але відповіді на своє звернення не отримав. Вважає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 приватизували земельну ділянку більшої площі, ніж мали право відповідно до їх частки в домоволодінні (1/5 частина домоволодіння, що належить відповідачам х 0,1108 га площа земельної ділянки = 0,02216 га), земельна ділянка, що залишилась неприватизованою (0,1108 га 0,0753 га = 0,0355 га), є значно меншої площі, ніж відповідає його частці в домоволодінні (0,1108 га х 11/25 = 0,04852 га). Зазначає, що межі вказаної земельної ділянки не погоджував, бажає отримати у власність частину земельної ділянки, що відповідає його частці у домоволодінні, та з посиланням на ч.1 ст.21 ЦК України та ст.152 ЗК України, вказує, що наявність рішення Чернігівської міської ради №13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині п. 2.1 порушує його права.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.40-41).

13.11.2020 року представником відповідача Чернігівської міської ради до суду поданий відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі, вважають, що позивачем не доведено факт незаконності рішень міської ради, оскільки Чернігівська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також вказують, що оскаржуване рішення знаходиться у вільному доступі на офіційному веб-сайті Чернігівської міської ради з 08.12.2016 року та з посиланням на ч.1 ст.261 ЦК України, зазначають, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивач міг дізнатися щодо прийнятого оскаржуваного рішення, починаючи з 08 грудня 2016 року (т.1, а.с.51-56).

16.11.2020 року від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Суть відзиву зводиться до того, що 17.05.1968 року рішенням народного суду м.Чернігова встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та виділено ОСОБА_5 ділянку розміром 545 кв.м, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 земельну ділянку розміром 819 кв.м. За договором купівлі-продажу 27.10.1987 року ОСОБА_10 було придбано частину будинку АДРЕСА_2 і відповідні зміни щодо землекористувачів було внесено ЧМБТІ до техпаспорту на житловий будинок та користувачами встановлені дерев`яні паркани. Після того, як ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 набули право власності на 1/10 частину домоволодіння кожний. 28.01.2013 року спадкоємці звертались до Чернігівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою і 07.06.2013 року Чернігівською міською радою було винесено рішення про надання дозволу на складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0753 га. Однак, така документація не була виготовлена і 31.05.2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 звернулись до Чернігівської міської ради з клопотанням про поновлення дозволу на розробку проекту землеустрою і такий дозвіл було надано 30.06.2016 року. Проект землеустрою було затверджено рішенням Чернігівської міської ради № 13/VII-25 від 01.12.2016 року і передано ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 . Вказане рішення було опубліковане на сайті Чернігівської міської ради 08.12.2016 року, а 15.12 2016 року державним реєстратором було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування відзиву посилаються на ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.б) ч.1 ст.12, ст.ст.67, 90, 116, 118, 120, 122, 128, 186-1 ЗК України, ст.ст.2, 25, 50 Закону України «Про землеустрій» (т.1, а.с.98-105).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.02.2021 року позовна заява залишена без розгляду (т.1, а.с.201-205).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26.02.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про компенсацію здійснених судових витрат відмовлено (т.1, а.с.221-222).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.03.2021 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2021 року задоволено і поновлено цей строк; апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2021 року залишено без руху (т.1, а.с.238-239).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання незаконним в частині рішення органу місцевого самоврядування і рішення управління адміністративних послуг про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1, а.с.245).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.05.2021 року ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1, а.с.271-273).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.06.2021 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання (т.2, а.с.3).

23.12.2021 року до суду надійшла заява позивача про залишення без розгляду позовних вимог про визнання незаконним рішення Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33021173 від 19.12.2016 про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336; про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер: 33021173 від 19.12.2016 про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336) (т.2, а.с.33).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання незаконним в частині рішення органу місцевого самоврядування і рішення управління адміністративних послуг про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень - залишено без pозгляду; підготовче провадження у справі закрито (т.2, а.с.69-71).

В судовому засіданні представник позивача вимоги про визнання незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів №13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині п. 2.1 про передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336) підтримала в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилалась на доводи, викладені у позовній заяві. Також доповнила, що в абзаці 9 позовної зяви наявна описка: помилково вказано 0,04852 га, замість потрібного 0,04875 га.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні 15.08.2022 подала письмове клопотання про поновлення строку позовної давності з підстав, встановлених ч.1 ст. 261 та ч.5 ст. 267 ЦК України, вказуючи на те, що позивач дізнався про своє порушене право лише 24.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме про те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28.10.2016 року є співвласниками по 1/2 частці кожний земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0336 площею 0,0753 га по АДРЕСА_1 . Після чого з`ясував наявність оспорюваного рішення Чернігівської міської ради. Також зазначено, що про застосування строків позовної давності жоден із відповідачів до суду не звертався (т.2, а.с.97).

В судовому засданні відповідач ОСОБА_1 і представники відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_3 проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечували, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником ідеальної частки в розмірі 11/25 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці площею 1108 кв.м на підставі договору довічного утримання від 03.04.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 , яка 01.06.1978 року у ОСОБА_11 купила 11/25 частки будинку, який знаходився на земельній ділянці площею 1296,0 кв.м.(т.1, а.с.5).

Право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно виникло 28.12.2011 року з моменту державної реєстрації Договору довічного утримання від 03.04.2006 року, що слідує з п.4.6 вказаного Договору та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2, а.с.93-95).

ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 24.10.1987 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 став власником 1/8 частини жилого будинку з належною частиною надвірних споруд і будівель по АДРЕСА_1 , після смерті якого (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 набули право власності на 1/10 частину домоволодіння кожний (т.1, а.с.175-176, 116,117).

Отже, станом на 01.12.2016 року позивачу ОСОБА_2 належало 11/25 будинку з надвірними будівлями, а відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по 1/10 частині домоволодіння кожному (обом разом 1/5 частина), що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Чернігівської міської ради № 13/VII-25 від 01.12.2016 року передано ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 площею 0,0753 га по 1/2 частині кожному (т.1, а.с. 25-27, 58).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється положеннями статті 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 2-4, 6 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що:

- правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25.19.2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України;

- стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Існує загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із землею на якій він розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, можна зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, провадження № 14-47цс20.

Таким чином, у зв`язку з набуттям спільної часткової власності на житловий будинок у позивача та відповідачів виникло право спільного користування відповідною частиною земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок.

Рішенням народного суду м.Чернігова від 17.05.1968 року встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 ): виділено ОСОБА_5 ділянку розміром 545 кв.метрів, в тому числі: під будинком 131 кв.м, двором 243 кв.м та садом 171 кв.м або по наявній грані, вказаною на плані чорною тушшу; ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 виділити 819 кв.м, в тому числі: під будовою 54 кв.м, двором 126 кв.м, садом 636 кв.м. (т.1, а.с.79)

Представлені суду докази свідчать про наступне:

- загальний розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2 щодо якої встановлювався порядок користування рішенням народного суду м.Чернігова від 17.05.1968 року дорівнює 1364 кв.м ( ОСОБА_5 545 кв.м, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 819 кв.м); при цьому, виділена в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 частина земельної ділянки «под строением 54 кв.м, двором 126 кв.м, садом 636 кв.м» має загальну площу 816 кв.м, а не 819 кв.м, як вказано в цьому рішенні суду;

- розмір земельної ділянки, який вказаний в договорі купівлі-продажу 11/25 частин будинку від 01.06.1978 року - 1296,0 кв.м;

- розмір земельної длянки, який вказаний в договорі купівлі-продажу від 24.10.1987 року, як і в довідці ЧМБТІ № 8589 від 30.11.2004 року 1170,0 кв.м;

- розмір земельної ділянки, на якому розташовано домоволодіння та надвірні будівлі, який вказаний в договорі довічного утримання (догляду) від 03.04.2006 року 1108 кв.м, як і розмір всієї земельної ділянки, частину якої було приватизовано відповідачами 1108,0 кв.м.

Таким чином, посилання відповідачів стосовно переходу до ОСОБА_10 права користування земельною ділянкою під будинком, обсяг якого встановлено рішенням суду від 17.05.1968 року, є хибним.

При вирішенні даного спору, суд враховує, що в представленому проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0753 га у власність ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , в акті про встановлення (відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 17.08.2011 року і в акті прийому передачі межових знаків на зберігання від 05.09.2016 року, замість підпису ОСОБА_4 наявна вказівка на рішення суду від 17.05.1968 року, що не відповідає наведеним нижче нормативним актам.

Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу.

Згідно з ч.10 ст.123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (ч.2 ст.50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Аналізуючи надану технічну документацію, виготовлену на замовлення ОСОБА_1 і ОСОБА_3 разом із рішенням народного суду м.Чернігова від 17.05.1968 року, договором купівлі-продажу 11/25 частин будинку від 01.06.1978 року, договором купівлі-продажу від 24.10.1987 року, договором довічного утримання (догляду) від 03.04.2006 року, в контексті наведених у рішенні суду правових норм, суд доходить висновку, що фактично відбулося формування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а не відновлення її меж (інші власники домоволодіння, та відповідно інші землекористувачі, інша площа земельної ділянки).

При цьому суд враховує, що законодавство чинне як на момент приватизації (2016 рік), так і на час розгляду справи, за наявності спільної часткової власності на домоволодіння, не передбачає залежність розміру земельної ділянки, що приватизується співвласником, від фактичної площі належної йому частки домоволодіння.

Законодавством передбачена можливість для громадян України набути право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (пункти «б», «в» ч.1 ст. 81 ЗК України). Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

У власність відповідачів перейшло 0,0753 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що, як встановлено судом, є більше ніж 1/5 частина від усієї площі земельної ділянки, яка має загальну площу 0,1108 га.

Такі обставини порушують права позивача як співвласника будинку на розпорядження в повному обсязі належною йому на праві власності частиною будинку та позбавляють його права на приватизацію земельної ділянки, необхідної для обслуговування його частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, оскільки частина неприватизованої землі, яка складає різницю між фактичним розміром земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визначеним в обсязі 0,1108 га, та фактично переданою відповідачам земельною ділянкою цього ж призначення у загальному розмірі 0,0753 га, становить 0,0355 га та є недостатньою для розміщення, обслуговування належної позивачу частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Крім того, приватизована відповідачами частина земельної ділянки не відповідає розміру належної їм в домоволодінні частці, що суперечить ст.88 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За змістом ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Дослідивши і проаналізувавши представлені сторонами докази в сукупності з правовими нормами, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача в рівних частинах (судовий збір з немайнової вимоги станом на дату звернення до суду 908 гривень).

Вирішуючи справу по суті, суд враховує вимоги ч.3 ст. 267 ЦК України, згідно якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та зважаючи на ту обставину, що жодна сторона не заявила про застосування строків позовної давності, а також враховуючи зміст клопотання позивача про поновлення строків позовної давності, не знаходить підстав для застосування позовної давності та вважає, що позивачем трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України) не пропущений, з моменту, як він дізнався про порушене право 24.09.2019 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.76-89, 141, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) Чернігівської міської ради (адреса місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, вул. Магістратська, буд. 7, ), Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (адреса місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, вул. Левка Лук`яненка (Рокосовського), буд. 20-А, ) про визнання незаконним в частині рішення органу місцевого самоврядування, - задовольнити повністю.

Визнати незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів № 13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині п. 2.1 про передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору по 420 грн 40 коп (чотириста двадцять гривень сорок копійок) з кожного, а всього 840 грн 80 коп (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 24.08.2022.

Головуючий - суддя І. В. Яременко