РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/1447/20

Провадження № 22-ц/4815/346/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів, в якому просила встановити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, однак вона пропустила встановлений законом шестимісячний термін для подання зави про прийняття спадщини, так як доглядали хворого батька і вважала, що прийняла спадщину.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2020 року позовні вимоги задоволені.

Встановлено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) члена КСП ім. Шевченка розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах на території Дубенського району Рівненської області, яка належала покійному на підставі сертифікату серії РВ №0039455.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його незаконним та не обґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує, що станом на день смерті ОСОБА_3 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 сином померлого, та спільними дітьми проживали всі разом за однією адресою й доглядали ОСОБА_3 до смерті. ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину. Заяв про відмову в спадщини у строк і порядок визначений законом не подавав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , оскільки апелянт та спільні діти проживали разом, тому вважали що прийняли спадщину й заяв про прийняття не подавали.

3 листопада 2017 року ОСОБА_2 , яка була сестрою ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку (пай).

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 7 листопада 2017 року позов залишений без руху для надання відмови нотаріуса, а також для визначення із суб`єктним складом та іншим.

22 листопада 2017 року позов повернутий ОСОБА_2 .

Після цього позивачка звернулась з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, а в заяві від 23 червня 2020 року про розгляд справи у її відсутність заявила, що підтримує позовні вимоги, зокрема, визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку (пай). Вказану заяву суд помилково розцінив як таку, що відповідає вимогам процесуального законодавства щодо заяв про збільшення позовних вимог.

Вважає, що таким чином суд вийшов за межі позовних вимог, що призвело до безпідставного набуття позивачкою права власності на спадкове майно та порушення спадкових прав апелянта і її дітей.

Крім того, стверджує, що позовні вимоги стосуються спадкового майна, що розташоване на території Дубенського району Рівненської області, і померлі спадкодавці проживали і були зареєстровані у Дубенському районі Рівненської області, Урвенська сільська рада не має жодного відношення до цієї справи, а тому позов повинен був розглядатися у Дубенському міськрайонному суді Рівненської області.

Зазначає, що позивач не зверталась до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна та смерті спадкодавців, адже при відмові були б зазначені інші спадкоємці, що є підставою для відмови у позові.

Також вказує, що про існування позовів та викладені обставини дізналась у жовтні 2021 року, отримавши копію позовної заяви ОСОБА_2 у справі 55/2186/21 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, в якому зареєстровані апелянт та її діти.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що брат ОСОБА_4 відмовився від спадщини на її користь, тому вважає, що права ОСОБА_1 не порушені. Просить відхилити апеляційну скаргу та залиши рішення місцевого суду без змін.

Адвокат Лопухович А.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та апелянта ОСОБА_1 .. Вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримують.

Позивачка ОСОБА_2 подала клопотання в якому зазначає, що не може прибути в засідання за станом здоров`я та просить про відкладення справи та призначення не раніше 22 жовтня 2022 року.

Доказів неможливості прибуття до суду чи погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 до клопотання не долучила, тому колегія суддів не вбачає підстав для відкладення справи майже на два місяці.

В справі достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги та ухвалення судового рішення і без участі сторін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Птича, Дубенського району, Рівненської області помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .(а.с. 8)

Після смерті останнього відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) члена КСП ім. Шевченка розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах на території Дубенського району Рівненської області, яка належала покійному на підставі сертифікату серії РВ №0039455. (а.с. 5-6)

Відповідно до долучених позивачкою свідоцтв про народження, дітьми ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 9)

Після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище ОСОБА_6 . (а.с. 10)

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в селі Птича, Дубенського району, Рівненської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.3 ст. 1268 ЦК України)

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. (ч.1 ст. 1273 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи не вбачається доказів, що позивачка ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк після смерті свого батька ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Однак, згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В 2017 році ОСОБА_2 зверталась до Дубенського міськрайонного суду до Птицької сільради, за місцем знаходження спадщини на яку вона претендує, про визнання права власності на спадкове майно, однак ухвалою від 22 листопада 2017 року позовна заява була їй повернута в зв`язку з невиконанням вимог суду на усунення недоліків позовної заяви , а саме сплати судового збору, зазначення доказів на підтвердження факту проживання з батьком, відмову нотаріуса в оформленні спадщини (а.с.54,56).

Згідно Довідки виконавчого комітету Птицької сільської ради, Дубенського району, Рівненської області на момент смерті ОСОБА_3 , постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем: подружжя ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та їхні діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 31)

Тобто, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , його син ОСОБА_4 , вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом встановлених законом шести місяців, він не заявив про відмову від неї.

З 04 грудня 1992 року по 10 липня 2012 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивачки. (а.с. 4)

Отже покликання зазначені у позовній заяві ОСОБА_2 про догляд за батьком як на підставу поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини не доведені у встановленому процесуальним законом порядку та не вказують на постійне проживання позивачки та спадкодавця. Місцевим судом в оскарженому рішенні не наведено причин поважності пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_2 та відповідних доказів.

В обґрунтування позову в даній справі ОСОБА_2 вказує на заяву ОСОБА_4 про відмову від спадщини на користь позивачки.

У постанові Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» викладено висновок, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Надаючи оцінку Заяві про відмову від спадщини колегія суддів звертає увагу, що вона складена 14 березня 2012 року, тобто за межами шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини. Крім того, містить невідповідність в адресі реєстрації особи на чию користь відмовляється спадкоємець. Отже вказаний доказ не може розцінюватись колегією суддів як належний та допустимий і такий, що беззаперечно підтверджує право позивача на спадкове майно.

Згідно Довідки виконавчого комітету Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 23.10.2021 року на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , були зареєстровані разом із спадкодавцем: його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 59).

Тобто існують підстави вважати, що апелянт має законне очікування набути у власність майно свого чоловіка, який в свою чергу, був спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Крім того, потрібно враховувати, що згідно досліджених довідок, апелянт тривалий час проживала та станом на 23.10.2021 рік була зареєстрована за адресою спірного будинковолодіння.

Факт виникнення суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів є суспільно значущим чинником, який, безумовно, заслуговує на правову охорону з огляду на принцип правової певності. У розумінні ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майно може бути або у вигляді того, що існує, або у вигляді матеріальних активів, щодо яких заявник може заявляти щонайменше "законне сподівання" їх фактичного отримання. (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 29 листопада 1991 року в справі "Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії".

Такими активами може бути сподівання, зокрема, на отримання спадкового майна.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуваним рішенням порушуються права, свободи та інтереси спадкоємців ОСОБА_4 .

Проте, суд першої інстанції при вирішенні справи уваги на наведені обставини не звернув хоч вони йому були відомі та не залучив до участі в справі спадкоємців ОСОБА_4 (а.с.11,31), що призвело до постановлення рішення, яке не може залишатися чинним.

Крім того, юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов`язує довести як наявність між ним та відповідачем спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені саме особою, яку позивач зазначив відповідачем, і права можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

При цьому, як зазначається у позові та не спростовано матеріалами справи, спадщина не визнавалася відумерлою. Також відсутні будь-які докази, що органами сільського самоврядування порушувалися або оспорювались спадкові права.

У контексті заявлених вимог належним співвідповідачем має бути спадкоємець, з яким у позивача існує спір щодо права спадкування.

За таких обставин позовні вимоги до Урвенської сільської ради та Птицької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що залучення Урвенської сільради в якості співвідповідача в справі будь-яким чином позивачкою не обґрунтоване як відповідно і звернення за територіальною підсудністю з позовом до Здолбунівського районного суду.

З огляду на вимоги ст.378 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для направлення справи на розгляд за встановленою підсудністю, оскільки неправильність рішення полягає не тільки в порушенні територіальної юрисдикції, а й по суті позовних вимог, рішення за якими можливо ухвалити і в даній стадії процесу.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, то слід зазначити, що в установлений ЦПК спосіб вона не заявлялась та не оплачувалась судовим збором, тому задовольняючи цю вимогу місцевий суд вийшов за межі позовних вимог (а.с.17).

Крім того, як слідує з копії позову долученого до апеляційної скарги, всупереч вимог ст.44 ЦПК України, ОСОБА_2 повторно звернулась з вимогою, яка вже вирішена в даній справі, про визнання за нею права власності на спадкове майно до Птицької сільради вже до Дубенського міськрайонного суду (а.с.55).

Підставою для задоволення апеляційної скарги відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що полягало у прийнятті судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі в справі та визнання права власності на спадкове майно за вимогами, які у встановленому законом порядку не заявлялись особою, яка спадщину не приймала, що й випливає з первісних її позовних вимог та їх обґрунтувань.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2020 року задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2020 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову до Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1261 гривню 20 копійок сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2022 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків