ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м.Суми

Справа №591/353/22

Номер провадження 22-ц/816/893/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач Національний банк України,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 липня 2022 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 26 липня 2022 року,

в с т а н о в и в:

14 січня 2022 року Національний банк України звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 7279,87 грн боргу по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на балансі позивача знаходиться гуртожиток по АДРЕСА_1 , в якому мешкає відповідачка з родиною. У гуртожитку надаються комунальні послуги, а договори на їх надання укладені комунальними підприємствами з позивачем, а не з мешканцями гуртожитку, тобто саме позивач має право на отримання плати за ці послуги. Оскільки за спірний період відповідачкою своєчасно не були сплачені житлово-комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів, водовідведення, водопостачання, електропостачання, квартплата, природний газ, теплова енергія, тощо), тому заявник просить стягнути борг на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 липня 2022 року у задоволенні позову Національного банку України відмовлено.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

В апеляційній скарзі Національний банк України посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сім`я відповідачки, яка складається з трьох чоловік фактично користується всіма приміщеннями на третьому поверсі гуртожитку, тобто використовує 42,25 кв.м, за що і нараховано борг за спірний період. Відповідачкою не доведено, що їй у користування було надано лише одну кімнату площею 16,3 кв.м. Звертає увагу, що затверджений позивачем Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитку є внутрішнім розпорядчим актом і не потребує державної реєстрації. Також позивач не погоджується з розміром компенсованих відповідачці витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником будівлі гуртожитку під літ. Б за адресою АДРЕСА_1 було управління Національного банку України в Сумській області (т. 1 а.с. 13-14), до 31 серпня 2021 року вказаний гуртожиток обліковувався на балансі Національного банку України (т. 1 а.с. 15).

ОСОБА_1 з 28 грудня 2007 року (т. 1 а.с. 16) до 31 серпня 2021 року була зареєстрована за адресою гуртожитку разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 17).

Доказів на підтвердження підстав для заселення сім`ї відповідачки у приміщення гуртожитку матеріали справи не містять.

Згідно зі складеною представником позивача довідкою відповідачка ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_2 і займає житлову площу 1 кімнату, 16,3 кв.м на 3 поверсі 4-поверхового будинку (т. 1 а.с. 134).

04 вересня 2019 року комісією Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України складено Акт огляду приміщень гуртожитку № 2с, відповідно до якого у зв`язку з необхідністю погодження тарифів на житлово-комунальні послуги у період з 04 вересня 2019 року проведено за згодою мешканців гуртожитку огляд кімнат та допоміжних приміщень гуртожитку. Встановлено, що в кімнатах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 на 3 поверсі фактично проживає сім`я з трьох чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Площа кімнат, в яких проживає сім`я складає 31,8 кв.м., площа додаткових приміщень (кухня, санвузол) складає 11,45 кв.м. Кімнати, які не використовуються № 40, № 42 та № 44 на 3 поверсі опечатано. Мешканці гуртожитку Мешканці гуртожитку відмовились від підпису вказаного Акта (т. 1 а.с. 18).

Заборгованість ОСОБА_1 за комунальні послуги за період з 01 грудня 2020 по 31 серпня 2021 року позивачем нарахована у сумі 7279,87 грн. За вказаний період позивачем була нарахована плата за послуги на загальну суму 25398,48 грн, з яких було сплачено 18118,61 грн, тобто борг становить 7279,87 грн. До структури плати за послуги за користування гуртожитком включені: квартплата, яка розраховується виходячи з площі 43,25 кв.м, а також плата за електропостачання, теплову енергію, водопостачання, водовідведення (т. 1 а.с. 19-21).

Наказами позивача були затверджені та запроваджені з 01 квітня 2020 року тариф за проживання в гуртожитку в розмірі 5,77 грн за 1 кв.м площі на місяць (т. 1 а.с. 28), а з 01 квітня 2021 року - 7,26 грн за 1 кв.м площі на місяць (т. 1 а.с. 29).

Судом також встановлено, що оплату за надані у гуртожитку комунальні послуги, у тому числі за спірний період, на підставі відповідних договорів, укладених між позивачем та підприємствами, які надають комунальні послуги у м. Суми, безпосередньо здійснював Національний банк України (т. 1 а.с. 30-78).

Наказом від 24 грудня 2019 року позивачем затверджено Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитків у м. Харкові та м. Сумах. Вказаним Порядком передбачено, що основним мешканцем є фізична особа, яка отримала ордер, що підтверджує її право на вселення та проживання в отриманій житловій площі в гуртожитку (п.п. 8 ч. 3 розділу 1). Площа, закріплена за основним мешканцем площа, що складається з площі житлової кімнати або житлових кімнат (зазначена в ордері основного мешканця за даними технічного паспорту) та площі допоміжних кімнат, що перебувають у користуванні основного мешканця та/або спільному користуванні основного мешканця та членів його сім`ї, що розрахована за допомогою програмно-технічного комплексу «Облік та розрахунки за послуги гуртожитку» за даними технічного паспорту(п.п. 8 ч. 3 розділу 1). Допоміжні кімнати це окремі житлові приміщення у квартирі гуртожитку, призначені для побутового і санітарно-гігієнічного обслуговування (п.п. 1 п. 1 розділу 1).

Відповідно до п. 6 порядку сума витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитків, включає в себе комунальні витрати, інші витрати. Комунальними витратами відповідно до пп.5 п. 1 є вартість спожитих мешканцями комунальних послуг, електричної та теплової енергії, з урахуванням розміру встановлених уповноваженим органом тарифів, показань обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Іншими витратами є витрати Національного банку для забезпечення належного санітарно-гігієнічного стану гуртожитку (т. 1 а.с. 151-164).

Згідно з технічним паспортом на будівлю гуртожитку станом на 18 травня 2007 року, у будівлі на 3 поверсі розташовано кімнати №40 - № 44. Площа кімнати № 41 становить 13 кв.м, кімнати № 43 18,8 кв.м, кімнати № 44 16,3 кв.м, сходової клітини 14 кв.м, коридорів 12 кв.м і 3,3 кв.м, умивальника - 3,6 кв.м, туалету 1,7 кв.м, кухні 17 кв.м (т. 1 а.с. 165-186.

Станом на березень 2020 року у гуртожитку фактично проживало 13 осіб.

Актом огляду приміщення гуртожитку від 04 вересня 2019 року № 2С комісією Департаменту забезпечення діяльності позивача засвідчено зайняття родиною відповідачки кімнат № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 , площею 31,8 кв.м на 4 поверсі гуртожитку. Від підпису вказаного Акта відповідачка відмовилась.

У суді першої інстанції відповідачка заперечувала факт зайняття двох кімнат гуртожитку та зазначала, що впродовж спірного періоду вона разом із сім`єю займала кімнату № НОМЕР_3 , площею 16.3 кв.м на 3 поверсі гуртожитку.

Довідкою-випискою із будинкової книги про склад сім`ї і прописку, яка була підписана керівником управління Національного банку України в Сумській області засвідчено факт вселення відповідачки з родиною до однієї кімнати № НОМЕР_3 , житловою площею 16,3 кв.м на 3 поверсі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана довідка була складена за встановленою формою до 07 грудня 2016 року.

Доказів надання у користування та вселення відповідачки та її родини у кімнати № НОМЕР_1 , площею 13 кв.м та № 43, площею 31,8 кв.м матеріали справи не містять.

Сторонами спору визнано, що у спірному періоді на 3 поверсі гуртожитку проживала лише родина відповідачки, яка користувалася допоміжними приміщеннями.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказами не підтверджено зайняття родиною відповідачки на відповідних правових підставах на 3 поверсі гуртожитку кімнат АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а підтверджується зайняття однієї кімнати № НОМЕР_3 (згідно даних технічного паспорта - № НОМЕР_4 ), площа якої становить 16,3 кв.м. Оскільки для забезпечення санітарно-гігієнічних потреб мешканців гуртожитку передбачено самостійні допоміжні приміщення, розташовані разом із житловими кімнатами на кожному поверсі будівлі гуртожитку, тому, з урахуванням частки площі зайнятої відповідачкою кімнати від усіх житлових кімнат на третьому поверсі, що становить 26,68%, частка площі від усіх допоміжних приміщень, на яку повинна нараховуватися плата за користування приміщеннями у гуртожитку також повинна становити 26,68% площі кухні та санвузла, тобто 5,94 кв.м. Відтак, суд вважав, що загальна площа приміщень, з яких відповідачці повинні нараховуватись житлово-комунальні послуги, становить 22,24 кв.м (16,3 кв.м+5,94 кв.м), а тому, ураховуючи встановлені позивачем тарифи, які діяли у спірний період, відповідачка мала сплатити всього 10952,35 грн (1676,88 грн квартплати, 2418,47 грн за послуги з водовідведення та водопостачання, 6857 грн за послуги теплопостачання), а фактично сплатила 18118,61 грн, тобто здійснила переплату. Таким чином, ураховуючи здійснену відповідачкою переплату, суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Сторонами не оспорюється факт проживання відповідачки та її сім`ї в гуртожитку у період з грудня 2020 року по серпень 2021 року, а тому ця обставина апеляційним судом вважається встановленою.

Спірним у даних правовідносинах є питання займаної відповідачкою та її сім`єю площі у гуртожитку, на яку нараховувалась плата за надані та спожиті комунальні послуги. Так, позиція позивача, зокрема і в доводах апеляційної скарги, будується на складеному акті від 04 вересня 2019 року № 2С, яким засвідчено використання відповідачкою та її сім`єю приміщень третього поверху площею 42,25 кв.м. Натомість, взятою до уваги місцевим судом довідкою (випискою із будинкової книги про склад сім`ї і прописку), складеною, як встановив суд до 07 грудня 2016 року працівниками позивача, засвідчується постійне проживання і прописка відповідачки зі своєю сім`єю в одній кімнаті квартири АДРЕСА_5 , площею 16,3 кв.м на третьому поверсі гуртожитку.

Зазначені письмові докази, складені працівниками позивача, за своєю суттю підтверджують різні обставини.

Так, довідка позивача про склад сім`ї і прописку засвідчує обставину використання відповідачкою однієї кімнати у гуртожитку площею 16,3 кв.м на третьому поверсі та постійного проживання трьох осіб у ній. При цьому, позивачем, який у спірний період був власником і балансоутримувачем гуртожитку, визнається, що будь-яких правовстановлюючих документів на право проживання у гуртожитку відповідачці не видавалось, зокрема ордеру у неї немає. Проте факт правомірного проживання відповідачки з сім`єю у гуртожитку позивачем не заперечується. Відтак, зазначена довідка (виписка із будинкової книги про склад сім`ї і прописку) є єдиним письмовим доказом, який засвідчує факт саме постійного проживання відповідачки з сім`єю у одній кімнаті площею 16,3 кв.м у спірний період. Доказів, які б це спростовували, суду не надано.

Водночас, складений працівниками позивача Акт від 04 вересня 2019 року № 2С засвідчує лише на момент огляду кімнат гуртожитку фактичне проживання відповідачки з сім`єю у кімнатах № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та використання кухні і санвузла. Всього в Акті вказано використовувану площу 42,25 кв.м, проте Актом не встановлено період використання двох кімнат та вказаної плащі, як і не засвідчено період використання допоміжних приміщень (кухні і санвузла), а лише зазначено про їх наявність та площу. Доказів постійного використання відповідачкою і її сім`ї вказаних в Акті двох кімнат за спірний період, а також доказів їх проживання у вказаних кімнатах матеріали справи не містять.

Договір найму конкретного житлового приміщення між сторонами також не укладався, хоча фактично у спірний період між сторонами правовідносини найму існували, тобто, як встановив місцевий суд, відповідачка мала обов`язок сплачувати за спожиті комунальні послуги.

Таким чином, письмовими доказами у даній справі підтверджується факт постійного проживання відповідачки з сім`єю у спірний період лише в одній кімнаті площею 16,3 кв.м. на третьому поверсі гуртожитку. Доказів використання відповідачкою з її сім`єю у будь-який спосіб у період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року будь-яких інших житлових кімнат гуртожитку матеріали справи не містять.

За викладених вище висновків доводи апеляційної скарги щодо неврахування Акту позивача від 04 вересня 2019 року № 2С є безпідставними, оскільки даний письмовий доказ не підтверджує постійне проживання відповідачки з її сім`єю у спірний період у двох кімнатах на третьому поверсі гуртожитку, тобто не підтверджує правомірність нарахування плати за комунальні платежі виходячи з використовуваної площі 43,25 кв.м.

Питанню використання відповідачкою і її сім`єю допоміжних приміщень та нарахуванню плати за їх використання суд першої інстанції приділив достатньо уваги. Зокрема, апеляційний суд погоджується, що площа використовуваних допоміжних приміщень, на яку має нараховуватись плата за спожиті комунальні послуги становить 5,94 кв.м, тобто відповідачка має оплачувати комунальні послуги за 22,24 кв.м (16,3 кв.м + 5,94 кв.м).

Погоджується колегія суддів також і з розрахунком місцевим судом плати за комунальні послуги виходячи із затверджених банком тарифів з 01 квітня 2020 року на рівні 5,77 грн за 1 кв.м на місяць та тарифів, які діяли з 01 квітня 2021 року 7,26 грн за 1 кв.м на місяць. Отже, з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2021 року щомісячний комунальний платіж становив 162,94 грн (5,77 грн * 22,24 кв.м), а за період з 01 квітня 2021 по 31 серпня 2021 року - 205,02 грн (7,26 грн * 22,4 кв.м), тобто всього 1676,88 грн.

Не спростовано заявником апеляційної скарги і розрахунку вартості послуг теплопостачання за спірний період, який місцевий суд обґрунтовано зменшив до 6857 грн виходячи з фактичного використання відповідачкою та її сім`єю площі 22,24 кв.м, а не 43,25 кв.м. Також є правильними висновки суду першої інстанції і щодо покладення на відповідачку обов`язку оплачувати за спірний період за послуги водопостачання і водовідведення на загальну суму 2418,47 грн з розрахунку 806,17 грн на трьох осіб.

Відтак, оскільки за період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 мала всього сплатити за надані та спожиті комунальні послуги 10952,35 грн (1676,88 грн квартплати + 2418,47 грн за водовідведення та водопостачання + 6857 грн за теплопостачання), а всього нею було сплачено 18118,61 грн, тобто здійснено переплату, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи скарги з приводу того, що Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитку Національного банку України у м. Харкові та м. Суми, затверджений наказом голови від 24 грудня 2019 року №848-но є внутрішнім актом банку, який не підлягає державній реєстрації також не ґрунтуються на нормах права, оскільки державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук