Справа № 344/4269/22
Провадження № 22-ц/4808/1010/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що 09 липня 2019 року відповідачка ОСОБА_1 з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачці було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 16 лютого 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 12 837,26 грн, з яких: 9 867,57 грн - заборгованість за кредитом, 2 969,69 грн заборгованість по відсотках. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачці sms-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, однак відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за кредитним договором не погашає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2022 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором № б/н від 09 липня 2019 року в розмірі 9 867,57 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 907,14 грн.

АТ «А-Банк» на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг і Тарифах, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачка особистим підписом підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також зобов`язалася регулярно самостійно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачка користувалася кредитом, а значить ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні процентів. Вказує, що відповідачка отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів, а тому повинна сплачувати процентну ставку.

Ухвалюючи рішення в наведеній частині, суд помилково зіслався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не врахувавши, що у даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку (як зазначив суд), але й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше.

Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому в даному випадку підлягає застосуванню не постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а інша судова практика, де присутній паспорт споживчого кредиту, зокрема постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

Крім того, апелянт вважає необґрунтованими сумніви суду щодо розрахунку заборгованості та зазначає, що вірність розрахунку підтверджується банківською випискою.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволити в повному обсязі.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з таких мотивів.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 09 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг; що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг вона згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та що вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с. 7).

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7 зв. - 8), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с. 8 зв. - 15) та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с. 15 зв. - 16).

Згідно наданого позивачем розрахунку у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 16 лютого 2022 року становить12 837,26 грн, з яких: 9 867,57 грн - заборгованість за кредитом, 2 969,69 грн заборгованість по відсотках (а.с. 5-6).

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 867,57 грн (заборгованість за тілом кредиту), суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, позивач в повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді вставленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідачка неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є підставними.

Рішення суду в наведеній частині сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами погодження відповідачкою умов кредитного договору від 09 липня 2019 року щодо процентної ставки, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 09 липня 2019 року процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості за тілом кредиту, стягнути 2 969,69 грн заборгованості по відсотках.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов та Правил та витяг з Тарифів розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та Правил та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 липня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Суд першої інстанції правильно врахував зазначену позицію Великої Палати Верховного Суду та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в розмірі 2 969,69 грн, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.

Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про погодження істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», є лише спеціальною формою інформації, яку кредитодавець надає споживачеві перед укладенням кредитного договору та яка необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття споживачем обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказав, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у вищевказаній постанові, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по відсотках в розмірі 2 969,69 грн.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя -доповідач Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Максюта І.О.