Справа № 449/1461/21 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/779/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.04.2021року близько 13 год. 15 хв. на перехресті вулиць Луганська - Козельницька у м. Львові, сталася ДТП за участю автомобіля «Рено Мастер» під керуванням ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху, не переконався у безпечності руху, в результаті чого водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Вольво», різко змінив напрямок руху, застосував екстренне гальмування та зіткнувся із бордюром, внаслідок чого автомобіль «Вольво» отримав технічні пошкодження. Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 08.06.2021 року ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КпАП України, чим підтверджено його вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна»» згідно полісу №ЕР -202544517 від 25.01.2021 року, а тому страхова компанія в межах страхових сум прийняла рішення про здійснення страхового відшкодування та здійснила фактичну виплату в розмірі 2 000 грн., за відрахуванням розміру франшизи у розмірі 2000 гривень. Фактичний розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди становить 6250 грн., відтак не відшкодовано кошти в сумі 4250 грн., які, як вважає позивач, слід стягнути з винного водія, а відтак з водія слід стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 4250 гривень, з яких 2250 грн.- вартість відновлювального ремонту автомобіля, 2000 гривень франшиза. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 408 грн. судових витрат, з яких 3 500 грн. витрати на правничу допомогу та 908 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 2000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 426 гривень 76 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків), а відтак ОСОБА_2 повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу, тоді як страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку, що нею фактично і було здійснено. Зазначає, що висновок суду про те, що сума, заявлена у позові «є у межах страхового відшкодування і покладається на страховика» не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги в частині судового збору, попри наявні докази понесення апелянтом витрат на правничу допомогу, як частину судових витрат, ні частково, ні повністю не задовольнив їх та жодним чином не обгрунтував відмови у їх стягненні.

З врахуванням вищенаведеного просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 4250 гривень, з яких 2250 грн.- вартість відновлювального ремонту автомобіля, 2000 гривень франшиза. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 408 грн. судових витрат, з яких 3 500 грн. витрати на правничу допомогу та 908 грн. сплаченого судового збору, а також витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року призначено на 11 год. 30 хв. 05 вересня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , 20.04.2021 року близько 13 год. 15 хв., на перехресті вулиць «Луганська Козельницька», керуючи транспортним засобом марки «Renault Master», номерний знак « НОМЕР_1 », був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху, не переконався у безпечності руху, в результаті чого водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «VOLVO», номерний знак « НОМЕР_2 », різко змінив напрямок руху, застосував екстерне гальмування та здійснив зіткнення із бордюром. Внаслідок ДТП, автомобіль марки «VOLVO», номерний знак « НОМЕР_2 », отримав технічні пошкодження. Окрім цього, ОСОБА_2 , 20.04.2021 року близько 13 год. 15 хв., на перехресті вулиць «Луганська Козельницька», керуючи транспортним засобом марки «Renault Master», номерний знак « НОМЕР_1 », будучи учасником ДТП, залишив місце події, не повідомивши орган чи підрозділ поліції.

Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 08.06.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КпАП України.

Вищезазначена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , позивач є власником автомобіля марки «VOLVO», номерний знак « НОМЕР_2 ».

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Згідно висновку по справі №96819 _о_п_ГНГ від 28.09.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLVO», номерний знак « НОМЕР_2 » без врахування зносу становить 9 671,11 грн., вартість складових з урахуванням зносу 2429,15 грн., збиток 4003,10 гривень (а.с.7)

З листа №3518/24-001 від 14.09.2021 року вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» повідомила ОСОБА_1 про виплату йому суми страхового відшкодування у розмірі 2 000 грн. (за виключенням франшизи в сумі 2 000 грн.). Розмір завданого матеріального збитку визначено на підставі угоди про погодження матеріального збитку, який погоджений в розмірі 4000 гривень (а.с.15).

Згідно актів виконаних робіт №0026771 від 22.04.2021 року та від 30.04.2021 року наданих автосервісом «Pro-СТО» виконано технічне обслуговування і ремонт автомобіля марки «VOLVO» на суму 6 250 грн. (а.с.11-13).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений страховиком позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Покликання суду першої інстанції, як на підставу відмови у стягненні шкоди з ОСОБА_2 , на те, що відшкодування майнової шкоди у виді виплати страхового відшкодування, на яке позивач має право (чи мав право) отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, не підлягає стягненню з винної в ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам цієї справи.

На підтвердження розміру фактично заподіяної шкоди ОСОБА_1 надав суду акти виконаних робіт №0026771 від 22.04.2021 року та від 30.04.2021 року наданих автосервісом «Pro-СТО», згідно яких вартість виконаних робіт з відновлення пошкодженого автомобіля становить 6 250 грн.

Отже, висновки суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між страховою сумою виплаченою ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та сумою вартості відновлювального ремонту, є помилковими.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, апеляційний суд приймає до уваги вищевказані акти, які є належним та допустимим доказом у справі, та не спростовані відповідачем, та приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 2 250 грн. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 2000 гривень франшизи, то рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Однією із вимог апеляційної скарги є стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 3500.00 грн.

Частинами 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першоїтретьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ЛЕКС ЕНД КЕЙС» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, згідно п.1.1 якого адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу для захисту прав, свобод і законних інтересів ОСОБА_1 у справі про стягнення страхового відшкодування та інших виплат, пов`язаних з відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП 20.04.2021 року, а клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокатському об`єднанню за надання правничої допомоги.

Згідно акту №1 від 22.10.2021 року про надані послуги згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 14.09.2021 року адвокатським об`єднанням позивачу було надано наступні види послуг: представництво клієнта при зверненні до районного суду з позовом про стягнення шкоди внаслідок ДТП 500 грн. за 1 год., складання та подання адвокатських запитів, заяв, вимог, а саме претензія про добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_2 , від 20.09.2021 року 500 грн., адвокатський запит у ПрАТ СК «Універсальна» від 20.09.2021 року- 500 грн.; позовна заява про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 2000 грн., а всього 3 500 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечив щодо наданого позивачем розрахунку стягнення витрат за надання правничої допомоги, вважає їх розмір неспівмірним із складністю справи та значно завищеними.

Враховуючи вищезазначене заперечення ОСОБА_2 , з огляду на положення ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, беручи до уваги складність справи та надані послуги в суді першої інстанції, час, витрачений на підготовку та подання до Перемишлянського районного суду Львівської області позовної заяви, написання претензій та запитів, вартість однієї години роботи, враховуючи обсяг наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір витрат, понесених позивачем, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок ОСОБА_2 , і такі витрати підлягають стягненню в розмірі 1 000.00 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу у визначеному апеляційним судом розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з їх вартості.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення 2 250 грн. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля., то на підставі ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 908 грн. судового збору за подання позову та 721,05 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягненні витрат на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 2 250.00 грн. скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 250.00 грн. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000.00 грн. судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908.00 грн. судового збору за подання позову та 721,05 грн. судового збору за подання апеляційної скарги..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 05.09.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк