ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/138/22 Справа № 209/2129/20 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К.Л. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
01 вересня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Свистунової О.В.
суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дивляша Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2020 року, позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.
Позовна заява мотивована тим, що у період з 28.10.2008 року по 15.07.2011 року він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу: з 28 жовтня 2008 року по 05 серпня 2009 року на орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; з 05 серпня 2009 року до 15 липня 2011 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час вони, крім спільного проживання, також вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, купували майно в інтересах сім`ї.
Так, 13.06.2009 року він разом з відповідачкою частково за їх спільні кошти та частково за його особисті кошти придбали квартиру загальною площею 86,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано на відповідачку. Квартира була придбана за 128 947,00 грн., з яких 50 000,00 грн. (38% вартості квартири) були його особистою власністю, які він зняв зі свого депозитного рахунку. Інші кошти у розмірі 78 947,00 грн. (62% вартості квартири) були його спільною власністю з відповідачкою, оскільки, були набуті у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28.10.2008 року по 13.06.2009 року. Зазначив, що йому належить 69% квартири (69/100) (38% +31% (1/2 від спільної сумісної вартості коштів)=69%). На момент купівлі квартири вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, але в зареєстрованому шлюбі не перебували.
З 15.07.2011 року по 28.11.2013 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До травня 2020 року у них не було жодних конфліктів з приводу володіння та користування квартирою, але пізніше він дізнався, що відповідачка вирішила продати квартиру та розмістила оголошення про продаж квартири на сайті «ОЛХ».
Вказав, що такі дії відповідачки є втручанням у його право мирно володіти своїм майном, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав з метою встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності.
Просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його- ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в період з 01 листопада 2008 року по 15 липня 2011 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86,9 кв.м.; в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 69/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86,9 кв.м.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року залишено без змін.
10 березня 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Дивляша Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що апеляційним судом при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Просив стягнути з позивача судові витрати на правову (професійну правничу) допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.
29 серпня 2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Сиромятникової О.О., в якому вона заперечувала проти ухвалення додаткового рішення та просила відмовити у його задоволенні, а у разі його задоволення зменшити суму витрат до 500 грн.
Вислухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне заяву задовольнити частково та ухвалити по справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до вимог частин першої і другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Саме така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги було надано:
- копію угоди про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року адвокатом Дивляшем О.В. (а.с.175-177);
- копію додаткової угоди про участь адвокатів Дивляша О.В. та Москвіної Т.В. до угоди про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року (а.с.178);
- орієнтовний розрахунок суми сплати за надання правничої допомоги за угодою про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року(а.с.179);
- копія квитанції від 09.02.2022 року про сплату за надання правничої допомоги за угодою про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року у розмірі 3 000 грн.(а.с.207);
- акт від 14.02.2022 року наданих послуг за угодою про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року (а.с.208).
У пункті 4 статті 1, частині третій та п`ятій статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При встановленні розміру гонорару України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Колегія, перевіряючи реальність адвокатських витрат встановила наступне.
Як вбачається із копії додаткової угоди до угоди про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року та акту від 14.02.2022 року наданих послуг за угодою про надання правничої допомоги № 01-02 від 09.09.2020 року, до розгляду даної справи було залучено двох адвокатів: Дивляша О.В. та Москвіну Т.В.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулось 10.02.2022 року були присутні також два адвокати: Дивляш О.В. та Москвіна Т.В.
Безумовно, правом сторони є вирішення питання щодо залучення кількості адвокатів, які надаватимуть правничу допомогу.
Колегія суддів звертає увагу, що судове засідання у суді апеляційної інстанції 10.02.2022 тривало 46 хвилин, в той час, згідно акту участь двох адвокатів оцінена за 4 години роботи, що є значно завищеним.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., є неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатами послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), ціною позову.
Враховуючи, складність справи та обсяг виконаної адвокатами роботи, участь у судових засіданнях, відмови у задоволенні апеляційної скарги, а також з урахуванням поданого представником позивача заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, та беручи до уваги принцип пропорційності розподілу судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання та стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, що складаються із витрат на правову (професійну правничу) допомогу у розмірі 3 000 грн., що на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.
Така сума витрат на професійну правничу допомогу на вказану суму буде співмірною з наданим адвокатами обсягом послуг у суді та відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Керуючись ст. 141, 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дивляша Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, що складаються із витрат на правову (професійну правничу) допомогу у розмірі 3 000 грн.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Головуючий О.В. Свистунова
Судді: Т.П. Красвітна