ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1240/21Головуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/817/710/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Іванюта О.М.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Свірського Т.В.; представника банку Драпак Г.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/1240/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року, ухваленого суддею Цвинтарною Т.М., повний текст рішення складено 03 червня 2022 року, у справі за позовом акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільського обласного управління АТ Ощадбанк, в інтересах якого діє представник адвокат Данилевич Андріана Богданівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

в серпні 2021 року АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільського обласного управління АТ Ощадбанк, в інтересах якого діє представник адвокат Данилевич А.Б. звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 533,77 долари США 3% річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 грудня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 179, згідно якого, банк надав позичальнику кредит в розмірі 29700,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 10 % річних із строком повернення до 05 грудня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та майновим поручителем позичальника ТзОВ Агрофірма» Постолівська» 05 грудня 2006 року було укладено договір застави станків токарного, свердлильного № 1 та договір застави товару в обороті поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів № 2.

01 вересня 2009 було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № 179, яким було визначено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних.

У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, 29 листопада 2010 року банк звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 22870,02 доларів США, шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» майно, яке передане вказаним Товариством у заставу згідно вищевказаних договорів застави.

Вважає, що такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Станом на день подачі позову до суду заборгованість позичальником за вищезазначеним рішенням суду не погашена, рішення не виконане. Залишок заборгованості по тілу кредиту становить 5920,00 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором, заборгованість за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року складає 533,77 доларів США - 3% річних за простроченим основним боргом.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року позов акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільського обласного управління АТ Ощадбанк, в інтересах якого діє представник адвокат Данилевич Андріана Богданівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк заборгованість у сумі 533 долари США 77 центів, що складає 3 % річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Дерджавний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк судовий збір в сумі 2270 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Свірський Т.В. просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, застосувавши у справі позовну давність.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що можливість стягнення 3% процентів річних суд першої інстанції обґрунтовує тим, що заборгованість на яку дані проценти нараховані, визначена рішенням Гусятинського районного суду від 30.12.2010 року і з врахуванням того, що згадане рішення суду не виконане стягнення 3 % є правомірним. Зазначеним рішенням суду від 30.12.2010 року було звернено стягнення на належне третій особі заставодавцю (ТОВ Агрофірма Постолівська) заставне майно, а не стягнуто безпосередньо з ОСОБА_1 грошові кошти.

Отже, сума заборгованості, визначена рішенням суду від 30.12.2010 року, на яку за твердженням позивача нараховано 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, не є грошовим зобов`язанням в розумінні даної норми ЦК України, а тому позовна вимога щодо їх стягнення є безпідставною.

Представник АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк адвокат Данилевич А.Б. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Т.В. у якому зазначила, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі № 2-1181/2010 змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а невиконання цього рішення, неповернення суми боргу, надає позивачу право звернутися до відповідача з позовом про стягнення 3 % річних від простроченої суми основного боргу.

Банком нараховано 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року, що складає 533,77 доларів США і тому беззаперечним правом кредитора є отримання гарантій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ Ощадбанкзаборгованості в сумі 533,77 доларів США що складає 3 % річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту.

Твердження представника відповідача про те, що оскільки рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року в справі № 596/1719/18 у задоволенні позову АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 179 від 05 грудня 2006 року відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, тому вимога про стягнення 3 % річних як додаткова також не підлягає до задоволення у зв`язку із спливом позовної давності, суд вірно не прийняв до уваги, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Свірський Т.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник АТ Державний ощадний банк України Драпак Г.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Т.В. не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 179 від 05 грудня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у ВАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 29700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,0 % річних та з остаточним терміном повернення кредиту 05 грудня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_1 кредит отримала одноразово готівкою та зобов`язалася повертати рівними частинами щороку в сумі по 9900,00 доларів США.

Позивачем у зв`язку із внесенням змін до Статуту банку змінено найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с. 6-9).

Для забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливає з кредитного договору № 179 від 05 грудня 2006 року, ТзОВ «Агрофірмою «Постолівська» як майновим поручителем позичальника ОСОБА_1 переданий в заставу:

- станок токарний 1995 року випуску та станок свердлильний, 1993 року випуску;

- товари в обороті: поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів, зокрема, свині дорослі в кількості 118 голів, вагою 209,88 цнт., свині на відгодівлі в кількості 46 голів, вагою 66,5 цнт., молодняк свиней в кількості 96 голів, вагою 24, цнт.

01 вересня 2009 року було укладено додатковий договір № 4 до вищевказаного кредитного договору, яким було визначено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних. Вказані факти підтверджені представником позивача та не заперечені представником відповідача у судовому засіданні.

Згідно підпунктів 3.3.1, 3.3.2 п.3.3 кредитного договору № 179 від 05.12.2006 року ОСОБА_1 зобов`язалася у строки обумовлені договором повернути кредит в сумі 29700,00 доларів США, своєчасно сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по договору на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з договору.

У відповідності до п. 6.7 вищезгаданого договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами Договору.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі № 2-1181/2010 р. позовні вимоги банку задоволено частково та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 19 800 дол. США, що еквівалентно - 157 608 грн.; прострочену заборгованість за відсотками - 2970,02 дол. США, що еквівалентно - 23641,36 грн.; пеню за несвоєчасну сплату кредиту - 50 дол. США, що еквівалентно - 398 грн. та пеню за несвоєчасну сплату відсотків - 50 дол. США, що еквівалентно - 398 грн ( з розрахунку 1 долар США за 7,96 грн., шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ТзОВ «Агрофірма Постолівська» та передане ним згідно договору застави майна станок токарний 1995 року випуску та станок свердлильний, 1993 року випуску , а також товари в обороті поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів, зокрема свині дорослі в кількості 118 голів, вагою 209,88 цнт., свині на відгодівлі в кількості 46 голів, вагою 66,5 цнт., молодняк свиней в кількості 96 голів, вагою 24, цнт. (а.с.13,174,175).

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року не було виконане, що не заперечується представником апелянта.

04 жовтня 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" знову звернулося до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 179 від 05.12.2006 року в сумі 6571,92 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 5920 доларів США; пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 651,92 доларів США.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 179 від 05 грудня 2006 року відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності (а.с.31-39,149). Рішення суду набрало законної сили.

Згідно розрахунку за кредитним договором № 179 від 05 грудня 2006 року (а.с.17) у ОСОБА_1 , на момент подачі позову до суду, прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 5920,00 доларів США, а за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року - заборгованість в сумі 533,77 доларів США - що складає 3% річних за простроченим основним боргом.

На час звернення до суду із позовом існує заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 179 від 05 грудня 2006 року та на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню вищевказаного рішення суду.

Тобто, позивач просить у порядку ст. 625 ЦК України стягнути 533,77 доларів США - що складає 3% річних за простроченим основним боргом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц дійшла до висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі № 2-1181/2010 р. змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а невиконання цього рішення, неповернення суми боргу, надає позивачу право звернутися до відповідача з позовом про стягнення 3 % річних від простроченої суми основного боргу.

В силу вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Відтак, позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року, що складає 533,77 доларів США і тому беззаперечним правом кредитора є отримання гарантій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на необхідність застосування у даних правовідносинах наслідків спливу позовної давності.

Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі не погашена, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (постанова Верховного суду справа № 310/11534/13-ц).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу вимог ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку

Однак, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного..

Отже, чинний цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, згідно норм Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності, зобов`язання не припиняється навіть при наявності рішення суду про відмову в задоволенні позову з підстави пропущення позовної давності, а 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, зроблено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, оскільки на час звернення до суду із позовом існує заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором тому ПАТ Державний ощадний банк України (що фактично не заперечувалось представником ОСОБА_1 адвокатом Свірським Т.В.), вправі нарахувати три проценти річних від простроченої суми, що становить 533,77 дол США.

Отже, позовна давність щодо даних правовідносин не сплила, а тому суд першої інстанції підставно відмовив у застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не застосував у даній справі правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах у справах № 910/16288/18 від 09.06.2020 року, № 924/977/17 від 18.07.2018р, № 755/12580/19 від від 02.06.2021р. відповідно до яких, якщо кредитор пропустив строк звернення до суду з вимогами до боржника про стягнення суми кредиту, правильними є висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Правовідносини у вищевказаних справах не є подібними до правовідносин, що виникли у даній справі. Так, у вищевказаних справах позивачі звернулися до суду із пропуском позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами (про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом), однак, у даній справі заборгованість по кредиту та відсотках із ОСОБА_1 стягнута рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі №2-1181/2010 р., яким позовні вимоги банку задоволено частково та на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України достроково стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 19800 доларів США, що еквівалентно 157608 грн.; прострочену заборгованість за відсотками 2970,02 дол. США, що еквівалентно 23641,36 грн; пеню за несвоєчасну сплату кредиту 50 дол. США, що еквівалентно 398 грн., шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ТзОВ Агрофірма Постолівська та передане ним згідно договору застави майна станок токарний 1995 року випуску та станок свердлильний, 1993 року випуску, а також товари в обороті поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів, зокрема свині дорослі в кількості 118 голів, вагою 209,88 цнт., свині на відгодівлі в кількості 46 голів, вагою 66,5 цнт., молодняк свиней в кількості 96 голів, вагою 24 цнт. На даний час рішення суду не виконано, не погашена заборгованість по кредиту у сумі 533,77 дол. США.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає голослівними посилання представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Т.В. на те, що сума заборгованості за вказаним рішенням суду не є грошовим зобов`язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, оскільки рішенням Гусятинського районного суду від 30 грудня 2010 року в справі № 2-11812010 р. з ОСОБА_1 була стягнута сума заборгованості за кредитним договором № 179 від 05 грудня 2006 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Тараса Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, визначених частини 3 статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак