Справа № 308/4640/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Яцишин А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Деяк Василя Юрійовича, до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог на боці позивача: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 31.08.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.09.2022 року.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Деяк Василь Юрійович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 третя особа без самосійних вимог на боці позивача: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування.
Позовна заява мотивована тим, що позивач проживає в Словакії, 12.03.2020 року вона приїхала в гості до бабки та дядьки, за місцем її реєстрації на проживання в АДРЕСА_1 , там де має Ѕ частину власності на будинок. Шукаючи в шкафу Свідоцтво про своє народження, натрапила на договір дарування Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 , що зроблено від її імені на доньку ОСОБА_2 . Цей договір укладено 26.01.2006 року в Першій Ужгородській нотаріальній конторі, державним нотаріусом Ластівка А.В. і зареєстрований в реєстрі за №3-231.
Позивач зазначає, що здивувалася цій інформації, 12.03.2020 року дала довіреність ОСОБА_3 захистити її цивільні права та підписала з ним договір на правовий захист в суді.
Як вказано у позовній заяві, що з цього часу, на переконання ОСОБА_1 , починається відлік строку позовної давності на оскарження цього договору, про існування якого, як стверджує позивач вона не знала.
При цьому у позовній заяві вказано на те, що цей договір в нотаріальній конторі вона не укладала. Його не підписувала. Вона тривалий час проживає і працює в Словакії і такий договір ніяк не могла укласти. Як вказує ОСОБА_1 , вона допускає, що замість неї могла підписати та укласти договір її мати ОСОБА_4 .
Окрім того, позивач зазначає, що її донька ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час укладення цього договору не мала 18 років. В договорі дарування не вказано дату народження доньки позивача. На час укладення договору вона мала 17 років 11 місяців 4 дні . Позивач зазначає що як їй відомо, в разі якщо дитині не виповнилося 18 років то вона є не з повною цивільною дієздатністю фізичної особи і не може укладати сама договір дарування будинку без дозволу батьків та органу опіки та піклування.
При цьому у позовній заяві ОСОБА_1 , посилається на ст. 32 ч. 1 п.2 ЦК України, ст. 203 ч.2, ст. 215 ч.1 ЦК України.
Так, позивач просила: відкрити провадження по справі; зобов`язати представника третьої особи принести в судове засідання справу по договору дарування частини будинку в АДРЕСА_1 укладеного 26.01.2022 р. в Першій Ужгородській державній нотаріальній конторі Сопатовою Т.А. на ім`я ОСОБА_2 і зареєстрованого в реєстрі за № 3-231 .
Поновити їй строк позовної давності у зв`язку з тим, що вона пропустила його з поважної причини так, як до 12.03.2020 року не знала про вчинення зазначеного правочину.
Задоволити її позов. Прийняти рішення про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку в АДРЕСА_1 укладеного 26.01.2006 року в Першій Ужгородській державній нотаріальній конторі від імені ОСОБА_5 на ОСОБА_2 і зареєстрованого в реєстрі за № 3-231 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Деяк В.Ю. про витребування доказів. Витребувано від Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори нотаріальну справу (документи) на підставі яких було посвідчено укладання договору дарування Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 укладеного 26.01.2006 р. в Першій Ужгородській Державній нотаріальній конторі від імені ОСОБА_5 на ОСОБА_2 і зареєстровано в реєстрі за №3-231.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2021 задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Деяк В.Ю. про витребування доказів. Витребувано від Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори нотаріальну справу (документи) на підставі яких було посвідчено укладання договору дарування Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 укладеного 26.01.2006 р. в Першій Ужгородській Державній нотаріальній конторі від імені ОСОБА_5 на ОСОБА_2 і зареєстровано в реєстрі за №3-231.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року, задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Деяк В.Ю. про витребування доказів. Витребувано від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву оригінали матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 укладеного в Першій Ужгородській Державній нотаріальній конторі від імені ОСОБА_5 на ОСОБА_2 і зареєстровано в реєстрі за №3-231 від 26.01.2006.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року поновлено провадження у справі за представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Деяк Василя Юрійовича, до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог на боці позивача: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2022 року, закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Деяк Василя Юрійовича, до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог на боці позивача: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, призначено справу до судового розгляду.
Адвокатом Деяк В.Ю., до матеріалів справи додано пояснення та клопотання ОСОБА_1 , де позивач вказує на те, що позов підтримує, при цьому зазначає, що договір дарування нею Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 від 26.01.2006 р. на ім`я ОСОБА_2 її доньки в Першій Ужгородській державній нотаріальній конторі у нотаріуса Ластівка А.В., що зареєстрований за номером 3-231 вона не підписувала. Дозволу на вчинення цього договору на неповнолітню доньку ОСОБА_2 не давала. Цей договір вона випадково знайшла в шкафу 12.03.2020 року коли шукала свої документи в будинку АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що вона такий договір з ОСОБА_2 не укладала, вирішила через суд скасувати його. При цьому зазначила, що на її думку, підписався на цьому договорі хтось із родичів, бо вона тривалий час проживає та працює у Словацькій Республіці.
До матеріалів справи представником позивача додано разом із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи оригінали документів: довіреності, додатковий договір про надання правової допомоги,пояснення ОСОБА_1 , заява ОСОБА_1
13.05.2022 до суду надійшов висновок за результатами проведеної почеркознавчої експертизи.
До матеріалів справи представником позивача додано письмове опитування адвокатом Деяк В.Ю. громадянку ОСОБА_8 ,згідно опитування якої вбачається, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 , та що на вказану адресу на ім`я ОСОБА_2 , надійшла повістка, про виклик до суду яку вона їй передала.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із тим, від адвоката Деяк В.Ю., що діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, заяв не подавав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч.1,2,3,4, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності...
Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При цьому суд, розглядаючи справу, враховує особливість спірних правовідносин, які виникли між сторонами та керуючись основними засадами судочинства, відповідно спрямовує хід судового процесу.
Стаття 15 ЦК України надає особі право на захист свого цивільного права в разі його порушення, оспорювання або невизнання. Стаття 16 ЦК України передбачає одним зі судових способів захисту цивільного права або інтересу - визнання правочину недійсним. При цьому частина друга вказаної статті надає можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
ОСОБА_1 , звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати договір дарування від 26.01.2006 року, що зареєстровано в реєстрі за № 3-231 посвідчений державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори А.В. Ластівка, недійсним. При цьому позивач зазначає, що Сторонами договору вказана вона - ОСОБА_1 , проте стверджує, що такий вона не укладала, а підпис, що міститься в ньому їй не належить. Окрім того, вказує і на те що її дочка, що згідно вказаного договору є обдарованою ОСОБА_2 , на дату його укладення була неповнолітньою.
Так, на підтвердження доводів позовної заяви, ОСОБА_1 , надано копію свідоцтва про народження своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( копія міститься в матеріалах справи, серія НОМЕР_1 від 18.06.2020, видане повторно).
Окрім того, позивачем в додатку до позовної заяви додано копію оспорюваного договору дарування.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2020 року будинок, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві спільної часткової власності, 1/2 частина за ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 26.01.2006 року та Ѕ частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.2009 року.
Згідно договору дарування частини будинку укладеного 26.01.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори А.В. Ластівка, зареєстрований в реєстрі за № 3-231.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками такої зазначено ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 08.05.1999 року за №627, 628 ОСОБА_4 та ОСОБА_12 останні повідомляють що їм відомо про виїзд їх дочки ОСОБА_11 на постійне проживання за кордон.
Згідно копії паспорту ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: в АДРЕСА_1 була з 13.07.2006 року.
На підставі наявних у справі оригіналів документів, на виконання ухвали суду від 10 грудня 2021 року, Закарпатським відділенням НДІСЕ було проведено судово-почеркознавчу експертизу.
Так, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 09.05.2022 № 8417, підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Підписи: ДАРУВАЛЬНИК" у договорі дарування Ѕ частини будинку в АДРЕСА_1 , що посвідчений 26 січня 2006 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 3-231, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За обставинами даної справи позивач звернулась до суду та просила визнати недійсним договір дарування.
Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Договір дарування належить до безоплатних правочинів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру.
Договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна (реальний договір), окрім випадків, коли дарувальник зобов`язується передати обдаровуваному майно у майбутньому (консенсуальний договір).
В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Угодами є вольові акти поведінки людей, при цьому вольовий характер угод виявляється у тому, що сторони, укладаючи угоду, мають намір досягнути певного правового результату. Внутрішнє бажання особи укласти ту чи іншу угоду й тим самим досягнути певного правового результату іменується волею. Однак наявність внутрішньої волі особи недостатньо для укладання угоди. Зовнішнє вираження внутрішнього бажання особи є волевиявлення.
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Слід зазначити,що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В даному випадку, Судом встановлено, що договір дарування позивач ОСОБА_5 , не підписувала, що підтверджується висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи від 09.05.2022 № 8417.
Суд вважає за необхідне вказати на те, що вказаний експертний висновок містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі та відповідає вимогам статті 102 ЦПК України.
Наведе в свою чергу свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 , на укладення оспорюваного договору, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання недійсним вказаного договору.
Згідно з частиною першою статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.
Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що: правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний; правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні; по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.
В даному випадку, сторона договору - «Обдарована» була неповнолітньою на момент укладання оспорюваного договору дарування. ЇЇ мати (позивач по справі) стверджує, що відповідного дозволу на укладення правочину не надавала. Відомостей про надання дозволу на укладення правочину іншими особами, що передбачені ст. 222 ЦК України, суду не надано.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила про поновлення строків позовної давності, вказуючи на те, що про існування договору дарування не знала до 12.03.2020.
Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.
Відповідач по справі заяв про застосування строку позовної давності до суду не подавала.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.
Згідно ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позовний вимог покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-83, 89, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє представник - адвокат Деяк Василь Юрійович, до ОСОБА_2 , третя особа без самосійних вимог на боці позивача: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування,- задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , укладеного 26.01.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори А.В. Ластівка, зареєстрованого в реєстрі за № 3-231 .
Стягнути судові витрати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі сплаченого судового збору у сумі 5000,00 гривень та за проведену експертизу у розмірі 6606,95 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.