П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 753/483/22

Провадження: № 22-ц/824/9144/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2022року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим,що 29.08.2003 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, у якому в них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.11.2021 року шлюб між ними було розірвано. Після розірванння шлюбу син залишився проживати з ним, позивачем. Вважав, що відповідачка як матір дитини повинна виконувати свої обов`язки щодо утримання сина та надавати належну матеріальну допомогу на його утримання, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2022 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, позбавивши її права на надання відповідних пояснень, зокрема, щодо того, що на її утриманні перебуває непрацездатна матір, яка є інвалідом І групи. Вона, відповідачка, має ІІІ групу інвалідності. Також вказала, що направляла на електронну адресу суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, що призначений на 01.06.2022 року, однак, вказане клопотання відсутнє в матеріалах справи.

20 липня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував, що до відзиву на позовну заяву відповідачкою не було долучено доказів на підтвердження факту перебування на її утриманні непрацездатної матері, а тому подання таких доказів на стадії апеляційного перегляду справу суперечить положенням ЦПК України. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 29.08.2003 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 р. було розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4)

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду даної справи досяг більше 14 років, у зв`язку із чим його місце проживання визначається ним самим у відповідності до ч.3 ст. 160 СК України.

Згіднодовідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 01.11.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.3)

Згідно з відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10)

Згіднолиста-відповіді виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04.02.2022 р. №05-127, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що належних доказів щодо утримання матері, існування обставин, які б суттєво впливали на стан здоров`я, матеріальне становище відповідачки та перешкоджали сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, ОСОБА_1 не надано, а тому, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне та сімейне становище платника аліментів, а також що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2022 року і до досягнення повноліття.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (статі 180, 181 СК України).

Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи частку заробітку (доходу) матері дитини - ОСОБА_3 , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції, урахувавши стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідачка є працездатною особою, працює, має стабільний дохід, будь-яких відомостей щодо наявності у неї захворювань, які б впливали на її працездатність, або наявності у неї на утриманні інших непрацездатних осіб суду не надано, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідачки, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом першої інстанції обставин у справі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Приймаючи до уваги предмет позову, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 11-12).

Так, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 02.03.2022 року.

Роз`яснено відповідачу про те, що відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів.

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 направила до суду відзив на позовну заяву, в якому посилалась на те, місце проживання дитини не визначено і буде вирішуватись у судовому порядку. Вказувала, що працює фахівцем аналітиком в ТОВ «Астеллас Фарма» та отримує щомісячний дохід в сумі 25 000 грн, також зазначила про те, що вона є інвалідом 3-ї групи та утримує матір, яка є інвалідом 1-ї групи. До відзиву на позовну заяву відповідачкою було долучено роздруківку із сайту Київського апеляційного суду, копію посвідчення інваліда 3 групи, копії інформаційних листів від АТ «СК «АРКС» щодо страхування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копії листів з поліції (а.с. 18-28).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідачка посилалась на те, що на її утриманні перебуває непрацездатна матір, на підтвердження чого долучила до скарги копії відповідних медичних документів її матері ОСОБА_4 .

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається із матеріалів справи, що відповідачка скористалась своїм правом на подання відповідних доказів, долучивши їх до відзиву на позовну заяву, а тому колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, зокрема, копії медичних документів, оскільки такі докази до суду першої інстанції відповідачкою не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів ОСОБА_1 не подано, а також не обґрунтовано та не доведено належними доказами неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Слід відмітити, що відповідачка не відмовлялась сплачувати аліменти на утримання дитини, є працездатною, отримує стабільний дохід, про що нею особисто було зазначено у відзиві на позовну заяву, тобто, її стан здоров`я не перешкоджає їй належним чином займатися дитиною, створювати належні умови для її виховання та розвитку, а також матеріально її забезпечувати. Колегія суддів вважає, що наявність у відповідачки 3 групи інвалідності сама по собі не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у позові про стягнення аліментів.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що частина 11 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду судом першої інстанції справи без її участі, оскільки про розгляд справи, призначений на 01.06.2022 року, ОСОБА_1 була завчасно (більш ніж за два тижні) повідомлена працівником суду, про що особисто заявляє в поданій нею апеляційній скарзі, а відтак відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми процесуального права.

Посилання скаржниці на те, що нею на електронну адресу суду першої інстанції направлялось клопотання про відкладення розгляду справи, нічим не підтверджені, жодних доказів направлення такого клопотання до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучено не було.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура