Справа № 195/5/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

12.09.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП Агрофірма Борисфен ( ) про визнання договору оренди земельної ділянки не укладеним та витребування з чужого володіння (користування) ,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного підприємства Агрофірма Борисфен про визнання договору оренди земльної ділянки не укладеним та витребування з чужого володіння (користування).

Представник позивача обгрунтовує позовні вимоги тим, що позивачка ОСОБА_1 , відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю Серія Р2 №167341 від 03 червня 2003 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 5,05га, кадастровий номер -01-002-1051 яка розташована та території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

03 квітня 2013 року між нею та відповідачем по справі, Приватним підприємством «Агрофірма «Борисфен», укладено Договір оренди землі (далі Договір). Даний Договір було підписано у трьох примірниках , які залишилися у відповідача, один з примірників адміністрація підприємства обіцяла повернути після державної реєстрації. Згідно Договору, позивач надав відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,05 га, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району та належить позивачу на праві власності, відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серія Р2 №167341 від 03 червня 2003. Договір укладено на 49 років, починаючи з дати його реєстрації, до 31.12.2062. На момент укладення договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складала 108 338.00 грн. Вищевказаний Договір відповідач зареєстрував значно пізніше, а саме 04.08.2017 року. На момент державної реєстрації значно змінилася нормативно-грошова оцінка належної позивачці земельної ділянки, а отже змінився і розмір орендної плати за земельну ділянку.

Позивачка посилається на те, що вищевказаний договір оренди земельної ділянки було укладено ще під час дії попереднього договору оренди земельної ділянки, який діяв до 31.12.2016 року. Про існування даного договору позивачці стало відомо вже після закінчення його дії.

Під час укладання договору оренди землі та його державної реєстрації між сторонами не було підписано відповідний акт приймання передачі земельної ділянки.

Відповідно до наведеного представник позивача вважає що відповідач незаконно заволодів та користується земельною ділянкою, яка належить позивачці, так як договір оренди земельної ділянки фактично не укладений

Отже, зазначений Договір представник позивачки просить суд визнати не укладеним, та зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку з незаконного володіння.

Представником відповідача подано відзив на позов (а.с.118-121) ,

відповідно до якого :

Представник позивача проти позову заперечує в повному обсязі, мотивуючи наступним: 03.04.2013 між ПП «Агрофірма «Борисфен» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років (далі Договір).

Відповідно до п.9 Договору було встановлено орендні плату у розмірі 3% від нормативно -грошової оцінки земельної ділянки яка на момент укладення становила 3089,31 грн. з урахуванням податку сума орендної плати становила 2762,62 грн.

В період з 02.04.2013 по 04.04.2013 ПП Агрофірма Борисфен в рахунок орендної плати за Договором за період 2013 2065 сплачено позивачу за її заявою 25000 грн. особисто, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 02.04.2013, від 03.04.2013, та від 04.04.2013, що свідчать про сплату орендної плати .

Відповідно представник відповідача вважає, що позивачка добровільно, власноручно підписала даний договір, було погоджено усі умови договору, відповідач виконує умови договору, заборгованості по орендній платі не має. Позивачем весь час порушувалось питання тільки стосовно збільшення орендної плати, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи.

У попередніх судових засіданнях представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги зазначені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 в попередніх судових засіданнях проти позову заперечував, надав суду заяву про відкладення слухання справи.

Суд, зважаючи на те, що представниками сторін подано усі наявні у них докази в обгрунтування своїх вимог, вважає за можливим розглянути справу за відсутності представників сторін.

Розгляд заяви здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини справи , встановлені судом.

Судом встановлено наступне:

відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю Серія Р2 №167341 від 03 червня 2003 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 5,05га, кадастровий номер -01-002-1051, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.9-10).

Згідно договору оренди землі укладеного 03.04.2013 року ОСОБА_1 передала в оренду Приватному підприємству Борисфен належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 5.05 га строком на 49 років (а.с.16-19).

Даний договір зареєстровано 04.08.2017 року приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В. номер запису про інше речове право 21732217 року (а.с.14 зі зворотом).

Відповідно до заяви позивача (а.с.123) відповідачем проводилися виплати орендної плати за весь період в грошовому еквіваленті. ( а.с.122, 124,146).

Як вбачається з Висновку експерта №4-190 від 10.05.2018, проведеного за клопотанням представника позивача, згідно п.1 якого встановлено: « Підписи в графі «Орендодавець»: напроти прізвища ОСОБА_1 на лицьовій стороні 3-го аркушу договору оренди землі від 03.04.2013 виконаний ОСОБА_1 .»

2. Мотивувальна частина

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Акти та закони які регулюють цивільні правовідносини приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як передбачено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно частини третьої цієї статті відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини щодо оренди землі, зокрема визначення, процедура укладення, вимоги до форми та змісту, підстави та порядок припинення договору оренди землі, урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( тут і далі - в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом).

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

3.Оцінка суду

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже, волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 757/39249/17-ц (провадження № 61-8680св21) зазначено: «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Верховний суд у постанові від 21.12.2021 у цивільній справі № 629/2764/18-ц наголосив, що порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

У постанові від 16.06.2020 Велика Палата Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зробила висновок, що за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127 цс13 - «Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору». Відповідно до правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі № 6-162 цс13,- «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору».

Непідписання договору оренди його стороною чи уповноваженою стороною особою, свідчить як про порушення вимоги щодо форми договору, так і підтверджує відсутність волевиявлення сторони договору щодо погодження його істотних умов.

Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки укладеного 03.04.2013 року між ПП «Агрофірма «Борисфен» та ОСОБА_1 підписаний ОСОБА_1 , що позивачкою не спростовується, а отже не може визнаватися не укладеним.

У постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про укладення ОСОБА_1 спірного договору оренди землі від 03.04.2013 року доводи позивача про наявність правових підстав для витребування земельної ділянки з чужого володіння є безпідставними.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, 247, 258, 259, 265, 274 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) до ПП Агрофірма Борисфен ( , с.Вищетарасівка, вул. Леніна, 1 Томаківський район, Дніпропетровська область) про визнання договору оренди землі від 03.04.2013 б/н між ОСОБА_1 та ПП АФ Борисфен не укладеним, припинення ПП АФ Борисфен права користування вказаною ділянкою та скасування державної реєстрації здійсненої приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Корнієнко Ю.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 серпня 2017 року за номером запису 21732217, про витребування та повернення ОСОБА_1 належної їй на праві приватної власності земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1051 площею 5,05 га з чужого володіння (користування) ПП АФ Борисфен () - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.09.2022 року.

Суддя: Л. А. Кондус