Єдиний унікальний номер 725/3864/22
Номер провадження 2/725/526/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Галичанського О.І.,

при секретарі судових засідань- Симик І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою; АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою : Тернопільська область, Борщівський район , с. Бурдяківці), третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради ( м. Чернівці, площа Центральна, 9) про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом .В обґрунтування своїх заявлених позовних вимог вказує, що в період з 2012 року по 2021 рік він разом із ОСОБА_2 проживали однією сім`єю але не перебували у шлюбі.

Під час спільного проживання народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стверджує, що сімейні відносини між ним та відповідачкою не склалися, з 2021 року спільне проживання припинилися та фактично припинено будь-які відносини. Вказує, що проживає окремо разом з сином ОСОБА_5 за адресою його реєстрації та проживання.

Між тим проживаючи окремо, відповідачка не піклується про здоров`я сина , не приймає участь у його лікуванні, не цікавиться про його фізичний розвиток, самоусунулася від піклування та виховання сина ОСОБА_5 .

Додає, що неодноразово пропонував відповідачці визначити місце проживання сина для утримання та виховання разом з ним , однак протягом тривалого часу ніяким чином вона не реагувала. Стверджує, що відповідачка зобов`язана приймати участь в утриманні спільної дитини.

Посилаючись на норми матеріального права, просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1500 гривень щомісячно та визначити, що місцем проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є АДРЕСА_1 , разом з батьком.

У попередніх судових засіданнях відповідачка вказала , що дійсно спільний з позивачем син ОСОБА_5 проживає окремо від неї разом з батьком біля 2 років. Вона з донькою ОСОБА_6 проживає за іншою адресою. Не заперечувала проти визначення місця проживання сина ОСОБА_5 разом із батьком , проте просила зменшити розмір аліментів, який просить стягнути позивач , оскільки на її утриманні перебуває донька ОСОБА_6 .

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги , просив задовільнити позов у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) вказав , що проживає з батьком та бабусею останніх декілька років. Батько займається його вихованням , доставляє до школи , із школи. Піклується про його здоров`я. Матеріально забезпечує. Мати проживає окремо із сестрою ОСОБА_6 . Він іноді відвідує свою маму, грається із сестрою. Вказав , що йому цікаво проживати разом з батьком.

У судове засідання представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку :

Судом встановлено , що у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільні діти :

- син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5);

-донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с.6).

Відповідно до матеріалів справи ,сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. На момент розгляду справи спільно не проживають.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 проживає та зареєстрований разом із батьком за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що позивачем доведено , що місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 є місцем проживання його батька. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод.

На підставі вищевикладеного . суд приходить до висновку , що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог .

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів та те, що відповідачка обтяжена турботами щодо утримання іншої дитини .

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

За змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 6.11.2013 року у справі №6-113цс13. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України ( в редакції від 08.07.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд дійшов до висновку, що з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1375 гривень. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідачки .

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Визначити, що місцем проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою : Тернопільська область, Борщівський район , с. Бурдяківці) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою; АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1375 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський