ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5032/22 Справа № 182/2054/22 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольський металообробний завод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року, про відмову у відкритті провадження, винесену суддею Рунчевою О.В. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський металообробний завод», в якому просила суд: визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольський металообробний завод» та директором Мотриченко Юлією Федорівною на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 01 лютого 2022 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадськихформувань.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський металообробний завод» про визнання трудових відносин припиненими.

Роз`яснено позивачу, що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства та повторне звернення тієї ж особи до суду з таким самим цивільним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі не допускається.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухвалою суду подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

При цьому, позивач, посилаючись на постанову Великої палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18, вказує на те, що у разі виникнення спору щодо звільнення керівника виконавчого органу за власною ініціативою, спір щодо звільнення розглядається за правилами цивільного судочинства.

Позивач наголошує на тому, що вона звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання трудових відносин припиненими саме з власної ініціативи, як працівник, при цьому її права учасника даного товариства не порушені, тому вважає, що правовідносини щодо реалізації прав фізичних осіб на працю у тому числі й щодо звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України і такі спори є трудовими спорами, які розглядаються за правилами цивільного процесуального кодексу України. Вказує, що в ухвалі суд посилається на норми Закону України «Про господарські товариства», проте з 06 лютого 2018 року зазначений закон втратив чинність у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, тому скаржник вважає, що ухвала винесена без дотримання норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

18.09.2022 на адресу Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи, призначений на 20 вересня 2022 року на 09.30 год. без її присутності, наполягає на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у відкритті провадження по справі, виходив з того, що позивач, як директор ТзОВ «Нікопольський металообробний завод» є його учасником та має частку у статутному капіталі товариства 4 %, та, відповідно, має корпоративні права, в розумінні ст.167 ГК України, тому даний спір стосується не трудових, а корпоративних правовідносин, у зв`язку з чим під час розгляду справи підлягає оцінці порядок скликання та компетенція загальних зборів та директора, а відтак даний позов належить до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України.

Так, за змістом п.3 ч.1ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 10 Закону України «Про господарські товариства».

Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до положень статей 10, 58 Закону України «Про господарські товариства», статей 98,99 ЦК України, вищим органом товариства є Загальні збори його учасників, до виключної компетенції яких належить призначення та відкликання директора товариства.

Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).

Відповідно до статті 61 Закону України «Про господарські товариства», позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України «Про господарські товариства», відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.

Відповідно до положень статті 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач, як директор ТзОВ «Нікопольський металообробний завод» є його учасником та має частку у статутному капіталі товариства 4 % та, відповідно, має корпоративні права, в розумінні ст.167 ГК України.

Пунктом 1 ч.1 ст.186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі стосується не трудових, а корпоративних правовідносин, у зв`язку з чим під час розгляду справи підлягає оцінці порядок скликання та компетенція загальних зборів та директора, а відтак позов поданий ОСОБА_1 належить до юрисдикції господарського суду.

Згідно частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та постановив судове рішення, яке відповідає закон

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: