КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року

м. Київ

справа №753/9856/21

провадження № 22-ц/824/7740/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

треті особи - приватний виконавець Жаботинський Іван Володимирович, приватний нотаріус Єдігаров Ельвір Михайлович

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року у складі судді Лужецької О.Р.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , треті особи: приватний виконавець Жаботинський Іван Володимирович, приватний нотаріус Єдігаров Ельвір Михайлович про визнання торгів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили суд визнати недійсними публічні (електронні) торги, які відбулися 09 серпня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року з продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; скасувати Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 вересня 2018 року та скасувати свідоцтво НОМЕР_1 від 24 вересня 2018 року та запис про право власності №28067019 від 24 вересня 2018 року.

У мотивування вимог посилався на те, що позивачам на праві власності до вересня 2018 року належала квартира АДРЕСА_1 .

У 2018 році приватним виконавцем Жаботинським І.В. проводилися виконавчі дії у виконавчому провадженні №55229314 з примусового виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва №743/6449/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів.

В ході виконавчого провадження були призначені прилюдні торги з продажу 1/2 частини квартири за вказаною адресою. Електронні торги проводилися тричі (09 серпня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року) та жодного разу не відбулися, у зв`язку з чим приватним виконавцем винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, за яким ОСОБА_3 була передана 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаної постанови та акту приватним нотаріусом Єдігаровим Е.М. було видано свідоцтво НОМЕР_1 від 24 вересня 2018 року та зареєстровано право власності на вищевказану частку майна за ОСОБА_3 .

Вказує, що проведення електронних торгів нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відбулися з порушенням з огляду на те, що вказане майно було виставлене на продаж без проведення огляду та опису, проведення особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єкта оцінки не відбулося жодного разу.

Приватним виконавцем передано на реалізацію майно боржника, яким він володів спільно з іншими особами, без виділення частки цього майна в натурі.

Виконавцем було допущено проведення торгів та відчуження майна, на яке ухвалою суду було накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії щодо нього. Також організатором торгів було вказано неповну та недостовірну інформацію про лот, у зв`язку з чим учасники торгів не володіли та не могли володіти достовірною інформацією щодо об`єкта торгів.

У зв`язку викладеним просили позовні вимоги задовольнити та визнати недійсними прилюдні торги по реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 20 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення прийнято передчасно з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини викладені не об`єктивно, а рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Уважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, щоорганізатором торгів було вказано неповну та недостовірну інформацію про лот, у зв`язку з чим учасники торгів не володіли та не могли володіти достовірною інформацією щодо об`єкта торгів.

Зазначає, що приватний виконавець повністю проігнорував ухвалу про накладення арешту на спірну квартиру та незаконно відчужив Ѕ ії частину, проте,суд формально послався на встановлені іншим судом обставин, вказавши, що приватний виконавець не знав про існування вказаної ухвали на момент відчуження об`єкту торгів.

Вказує, що оспорюваний позивачами правочин у цій справ був вчинений в момент існування арешту на відчужуване майно, про що відповідачу було достеменно відомо, а тому є таким, що порушує публічний порядок та має бути визнаний недійсним.

Уважає, що суд не врахував того, що передача на реалізацію майна боржника, яким він володів спільно з іншими особами,відбулася без виділення частки цього майна в натурі та без повідомлення іншого власника,чим порушено право співвласника на придбання частки боржника.

10 червня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на адресу Київського апеляційного суду надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду залишити без змін.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що електронні торги були проведені з дотриманням норм законодавства, при їх проведенні права позивача порушені не були, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.11.2002.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2017 року у справі №753/6449/17, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 72 651,43 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 1 890 651,75 грн в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 10 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

22 листопада 2017 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жаботинським І.В. відкрито два виконавчі провадження з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року у справі №753/6449/17 та в той же день винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та постанову про арешт всього майна боржника.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року, визначено частку майна боржника ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26 серпня 2008 року.

16 травня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на 1/2 частину квартири, що належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича відмовлено.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Водночас з огляду на зміст ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5.

Згідно із ч. 1 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 366 ЦК України у разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів.

Поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не виділена в натурі ідеальна частка у розмірі 1/2 частини квартири як окремий об`єкт цивільних прав, яка не набула статусу нерухомості, не відповідає істотній умові договору купівлі-продажу з прилюдних торгів, спростовується тим, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, що може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю, але крім випадку продажу з публічних торгів.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 641/2498/17 (провадження № 61-18993св20).

Посилання позивача на те, що приватним виконавцем продано майно боржника, яким він володів спільно з іншими особами без виділення частки цього майна в натурі суд вважає безпідставними,оскільки згідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За частиною першою статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Наразі, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року, яка набула чинності, задоволено подання приватного виконавця Жаботинського І.В. і визначено частку боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини у спільному майні подружжя, у тому числі і квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою накладено арешт на вказане майно.

Отже, наявність такого рішення про визначення частки у майні боржника за поданням виконавця є достатнім для звернення на нього стягнення і не потребує постановлення судового рішення про виділ цієї частки в натурі.

З приводу інших доводів апеляційної скарги , а саме, що організатором торгів було вказано неповну та недостовірну інформацію про лот, що приватний виконавець повністю проігнорував ухвалу про накладення арешту на спірну квартиру, колегія суддів доходить висновку, що позивач фактично оскаржує дії приватного виконавця,що з вказаних ним підстав дії приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, дані вимоги позивача були предметом дослідження у справі № 753/19519/18 за скаргою ОСОБА_2 у порядку статті 447 ЦПК України, за результатом розгляду якої у задоволенні скарги було відмовлено.

Судом встановлена правомірність дій приватного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як убачається з матеріалів справи вимоги позивачів спрямовані до відповідача ОСОБА_3 , якій за актом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, була передана 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , тобто остання набула право власності на частину квартири внаслідок проведення виконавчих дій по виконанню судового рішення.

Фактично, позивачі вказують на обставини, які були предметом дослідження у справі №753/19519/18 за скаргою ОСОБА_2 у порядку статті 447 ЦПК України, у задоволенні якої було відмовлено, тобто, фактично оскаржують дії приватного виконавця, а не вказують про порушення їх прав з боку відповідача ОСОБА_3 .

Судом установлена правомірність дій приватного виконавця, і суд уважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Отже, установивши , що права та інтереси позивачів не були порушені відповідачем внаслідок реалізації майна, а вимоги викладені в площині скарги на дії державного виконавця, суд вірного висновку дійшов про відсутність підстав до задоволення позову.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що електронні торги були проведені з дотриманням норм законодавства, при їх проведенні права позивача порушені не були, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «13» вересня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик