Справа №295/8722/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Довгалюка В.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

08.07.2021 року позивач звернувся до суду позовом, в якому просить стягнути з відповідача набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за період з 2014 року по 22.01.2017 рік.

В обґрунтування позову позивач вказав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом, складається, зокрема, з недоотриманої в період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. пенсії в сумі 18339,09 грн. В березні 2020 р. відповідач провів виплату недоотриманої пенсії лише за період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач надав нотаріусу довідку, в якій не вказана повна сума недоотриманої тіткою пенсії.

Позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про виплату коштів за період з 2014 року по 2017 рік. Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області листом повідомило позивача, що відповідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим кошти були виплачені лише за період з 22.01.2017 р. по листопад 2017 року.

Разом з тим, позивач вважає, що сума недоотриманої пенсії є значно більшою, оскільки пенсію ОСОБА_2 не отримувала з 2014 року не з власної вини, а у зв`язку з окупацією території, на якій вона проживала. ОСОБА_1 посилається на те, що відмова виплатити пенсію в повному обсязі є незаконною, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 20.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені відомості, які підтверджують розмір пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вона отримувала у період з 01.01.2014 р. по 03.11.2017 року; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені відомості про суми отриманих коштів померлою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом (а.с. 16-17).

10.09.2021 р. року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю (а.с. 26). Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч.1 ст. 52 Закону, сума пенсії, що належала пенсіонеру і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Відповідач посилається на те, що в розумінні ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоотримана сума пенсії виплачується пенсіонеру, який не отримав пенсію, або особі, яка має право на вказані кошти. Недоотримана пенсія після смерті ОСОБА_2 виплачена спадкоємцю в повному обсязі, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Ухвалою суду від 14.09.2021 р. продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк для подання відзиву на позовну заяву, який був встановлений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2021 року, до 10.09.2021 року (а.с. 32).

Ухвалою суду від 09.11.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, витребувано у приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу Соляра Віталія Миколайович належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені відомості, які підтверджують розмір пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вона отримувала у період з 01.01.2014 р. по 03.11.2017 року; витребувано відомості про суми отриманих коштів померлою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом. (а.с. 41-45).

07.12.2021 р. на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2021 р. приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Соляр В.М. направив належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 49-97).

Ухвалою суду від 16.06.2022 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, у зв`язку з невиконанням вимог суду про надання доказів, повторно витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені відомості, які підтверджують розмір пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вона отримувала у період з 01.01.2014 р. по 03.11.2017 року помісячно; витребувано належним чином завірені відомості про суми отриманих коштів померлою ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 р. по 03.11.2017 року помісячно та ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом (а.с. 117-119).

04.08.2022 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання вимог ухвали суду від 16.06.2022 р. направило витребувані документи (а.с. 140-195).

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Зазначив, що його тітка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він є єдиним спадкоємцем після її смерті. Тітка проживала на тимчасово окупованій російською федерацією території в м. Краснодон Луганської області. Зазначав, що йому невідомо, чи зверталась ОСОБА_2 за життя до органів Пенсійного фонду України на підконтрольній території. Пояснював, що тітка була особою похилого віку, тяжко хворіла, не мала можливості виїхати та постійно їздити на підконтрольну Україні територію за станом здоров`я. Пояснив, що частково отримав недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію за період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. Зазначав, що він неодноразово звертався до органів пенсійного фонду з заявами про виплату недоотриманої пенсії, але йому відмовляли, спочатку посилаючись на те, що недоотримана пенсія відсутня взагалі, потім була виплачена лише за певний період. Не була надана належна відповідь і на звернення нотаріуса. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у виплаті пенсії за період з 01.08.2014 р. по 22.01.2017 р., просить стягнути з відповідача за вказаний період суму пенсії в розмірі 37151,85 р. відповідно до поданого відповідачем розрахунку.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що нарахування пенсії ОСОБА_2 не було проведено, оскільки остання не зверталась до органів Пенсійного фонду України з заявою про її поновлення з 2014 року, тобто пенсія не нараховувалась ОСОБА_2 з її вини. Недоотримана пенсія за період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. виплачена позивачу на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» за останні три роки, які обраховуються від дати звернення ОСОБА_1 з заявою 23.01.2020 р. Недоотримана сума пенсії за період з 01.01.2014 р. по 30.11.2017 р. виплаті не підлягає, оскільки спадкоємець втратив право на її отримання з власної вини, позаяк несвоєчасно звернувся з відповідною заявою.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 09.02.2019 р. (а.с. 155).

З матеріалів спадкової справи № 262/2018, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 (а.с. 50-97)

17.05.2019 року приватний нотаріус звернувся до органів Пенсійного фонду України в Житомирській області із запитом про надання відомостей про розмір недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, на що неодноразово надавалась відповідь про те, що недоотримана пенсія відсутня (а.с. 75-76.)

В подальшому лише листом від 10.01.2020 року, фактично через 8 місяців після першого звернення, Головне управління Пенсійного фонду України повідомило приватного нотаріуса, що станом на 08.01.2020 року недоотримана пенсія ОСОБА_2 станом на 08.01.2020 року становить 18339,09 грн (а.с. 90 на звороті).

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2020 року спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідний племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із недоотриманої пенсії у сумі 18339,09 грн. Належність спадкодавцю зазначеної вище недоотриманої пенсії підтверджується довідкою №921/04.2, виданою 10.01.2020 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с. 13).

28.01.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про виплату йому недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії за період з 2014 р. по 01.01.2017 р. (а.с. 160).

Листом №7859-6211/В-02/8-0600/20 від 04.06.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило заявника про нарахування недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії за період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. в розмірі 17329,29 грн.(а.с. 159).

На адвокатський запит представника позивача адвоката Круківської С. 11.08.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області направило роз`яснення, що ОСОБА_1 виплачена недоотримана ОСОБА_2 пенсія згідно норм чинного законодавства за 3 роки, які передують місяцю звернення спадкоємця за отриманням пенсії (а.с. 171).

Листом від 01.06.2021 р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на 01.06.2021 р. недоотримана пенсія ОСОБА_2 відсутня (а.с.177-178).

Зі змісту довідки №7552/04-16 від 18.11.2021 р. вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувало та виплатило ОСОБА_1 недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію разовим платежем в розмірі 17329,29 грн. за період з 22.01.2017 р. по 30.11.2017 р. (а.с. 181).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0501-7/57510 від 10.08.2022 р. визначений розмір пенсії ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 р. по 31.12.2016 р., на яку вона мала права за життя, який складає 37151,85 грн. (а.с. 193).

Зі змісту лікарського свідоцтва про смерть №254 від 03.11.2017 р. вбачається, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краснодон, Луганської області, причиною смерті є злоякісне новоутворення шлунку (а.с. 195).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що законодавство України передбачає спадкування права на отримання пенсії (доплат до пенсії), які за життя не були отримані пенсіонером.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Суд встановив, що розмір невиплаченої ОСОБА_2 за життя пенсії за період з 01.08.2014 року до 31.12.2016 року становить 37151,85 грн.

Позивач в установлений законом строк вступив у спадщину після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом.

Отже, ОСОБА_1 успадкував належні спадкоємиці суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про надання інформації щодо невиплаченої ОСОБА_2 за життя пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, в тому числі і на не отриману нею пенсію, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.

Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, що передбачені частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовують тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначав про те, що його тітка ОСОБА_2 не отримувала пенсію у зв`язку з тим, що вона проживала на тимчасово окупованій території, була особою похилого віку, мала тяжку хворобу онкологічне захворювання шлунку.

Отже, судом не встановлено, що ОСОБА_2 не отримувала пенсію з власної вини.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що вина ОСОБА_2 полягає в тому, що вона не звернулась до органів Пенсійного фонду України, які діяли на підконтрольній Україні території, з заявою про поновлення виплати їй пенсії, оскільки матеріали справи не містять доказів, що виплата пенсії ОСОБА_2 була припинена на підставі відповідного рішення органу Пенсійного фонду згідно зі ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не доведено, що ОСОБА_2 була обізнана про прийняття відповідного рішення, як і не доведено з посиланням на правові норми, що проживання пенсіонера на тимчасово окупованій території було підставою для припинення нарахування пенсії, яка вже була призначена і на отримання якої пенсіонер мав право.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач без достатніх правових підстав припинив нарахування і виплату ОСОБА_2 пенсії, яка їй була призначена і на отримання якого вона мала право, представник відповідача не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 вчинила винні дії, які зумовили припинення нарахування та отримання нею пенсійних виплат, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування обмежень, передбачених частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц та в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, гарантується право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захисту підлягають будь-які матеріальні блага, право на які мають фізичні чи юридичні особи, в тому числі заробітна плата, пенсійні і соціальні виплати тощо, усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64).

Отже з урахуванням викладеного, суд вважає, що право на отримання позивачем пенсійних виплат після смерті спадкодавця підлягає захисту на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як захист права на мирне володіння майном.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Судом не встановлено, що втручання державного органу у право на мирне володіння позивачем своїм майном є виправданим і переслідує легітимну мету згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом не встановлено, що таке втручання здійснено з метою врегулювання спору, що воно містить суспільний інтерес, що здійснюється на підставі закону з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Беручи до уваги викладене, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що до позивача в порядку спадкування перейшло право на отримання пенсійних виплат, які за життя не отримала спадкодавець ОСОБА_2 , яка з незалежних від неї причин не отримувала пенсію, на яку вона мала право, відповідач безпідставно і незаконно припинив нарахування пенсії ОСОБА_2 , таким чином втрутившись у право на мирне володіння її майном, позбавивши її права на отримання пенсії, докази на підтвердження наявності вини ОСОБА_2 в тому, що вона не отримувала пенсію, до матеріалів справи не долучені.

Суд вважає, що право позивача на отримання пенсійних виплат, які за життя не отримала ОСОБА_2 , тобто право на мирне володіння спадковими коштами, є порушеним, а тому підлягає судовому захисту, позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Встановивши, що розмір невиплачених коштів за період з 01.08.2014 р. по 31.12.2016 р. становить 37151,85 р., суд дійшов висновку про їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 недоотриману грошову пенсію за період з 01.08.2014 року по 01.01.2017 року в розмірі 37151, 85 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області; місцезнаходження: м. Житомир, вул. О. Ольжича,7,

Повний текст рішення складено 22.08.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька