Справа № 202/3584/20
Провадження № 2/202/73/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Палкіна А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просив суд витребувати від ОСОБА_2 (далі - відповідач) на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у 2016 році приватним нотаріусом на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року у справі № 202/9353/15-ц, було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру. В подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року вказане рішення було скасовано, у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання права на приватизацію та визнання права власності на спірну квартиру відмовлено. Вказаною постановою, серед іншого, встановлено, що спірне нерухоме майно не було приватизовано та є об`єктом права комунальної власності. Разом з цим під час розгляду справи апеляційним судом спірна квартира була відчужена спочатку на користь ОСОБА_3 , а згодом на користь ОСОБА_2 , що свідчить про те, що спірна квартира вибула із власності територіальної громади без її волі.

Повністю заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, що придбала витребуване майно за оплатним договором, відомості про попереднього власника якого були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відсутності будь-яких обтяжень на таке майно. Вважала, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у даній справі не може мати преюдиційного значення із-за суб`єктного складу учасників, які приймали участь під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення від 30 грудня 2015 року у справі № 202/9353/15-ц (оскільки ОСОБА_2 не була залучена до розгляду у даній справі на момент розгляду 29 січня 2020 року Дніпровським апеляційним судом, яким було прийнято постанову про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року). Відповідач також просив скасувати обтяження у даній справі.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_4 право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з двох житлових кімнат площею 17,6 та 17,1 квадратних метри, кухні площею 17,2 квадратних метри, санвузлу площею 3,5 квадратних метрів, коридору загальною площею 6,5 квадратних метри, загальною площею 61,9 квадратних метри.

3 жовтня 2017 року ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_3 спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально.

2 березня 2018 року ОСОБА_3 відчужила квартиру на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого нотаріально.

19 липня 2019 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду було поновлено прокуратурі Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради строк на апеляційне оскарження заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року та відкрито провадження за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року.

29 січня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», треті особи: Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська, про визнання права на приватизацію та визнання права власності на квартиру.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою 31 січня 2022 року Дніпровського апеляційного суду відмовлено прокуратурі Дніпропетровської області, яка діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у відкритті апеляційного провадження на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року.

Вказана ухвала мотивована пропуском прокуратурою строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

Отже, звертаючись до суду із позовом позивач в обґрунтування позову посилався на постанову Дніпровського апеляційного суду якою було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року, та якою, на думку позивача, було встановлено преюдицію щодо належності спірного майна до комунальної власності та вибуття такого майна поза волею власника.

В той же час, постанова Дніпровського апеляційного суду якою було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року, наразі скасована. Таким чином, заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року є таким, що набрало чинності, відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України.

Окрім того, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року, у межах даної справи, до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 202/3584/20 за позовом Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна, накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частина 1 ст.18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частина 4 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року є обов`язковим для врахування у даній справі, зокрема, щодо правомірності належності права на спірну квартиру ОСОБА_4 .

Наразі рішення суду за яким ОСОБА_4 набула право власності, набуло чинності, ОСОБА_4 на правах власника відчужила спірне нерухоме майно ОСОБА_3 , яка в свою чергу продала її ОСОБА_2 .

Жодних інших обставин (крім постанови апеляційного суду якою було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська), як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач не вказує.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної заяви.

Так положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Крім того, на виконання ч.9 ст.158 ЦПК України суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 158, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області (49051, м. Дніпро, вул. Осіння, буд. 8) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), про витребування майна.

Скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року, якою було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2022 року о 15 год. 00 хв..

Суддя Г.О. Кухтін