КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року

м. Київ

справа №761/28514/15

провадження №22-ц/824/9780/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Реутова Олександра Євгенійовича

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у складі судді Гончарука В.П.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_1 про припинення договору поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог зазначив, що 29 квітня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», яке змінило назву на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014-2008-1387 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США під 12,45 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 квітня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 29 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №014-2008-1387-Р (далі - договір поруки), за яким поручитель зобов`язалася перед банком нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 19 серпня 2015 року в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 44 240,04 доларів США, з яких: 953,34 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 43 217,29 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту, 69,41 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами.

Враховуючи викладене, ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, зарахування коштів.

Позов мотивований тим, що перед укладенням кредитного договору банк не надав йому в письмовій формі об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Умови Кредитного договору передбачають право банку змінювати відсоткову ставку в односторонньому порядку, що суперечить статті 1056-1 ЦК України, є несправедливими відносно нього, як споживача фінансових послуг, та такими, що не відповідають вимогам статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказані обставини свідчать про недійсність Кредитного договору в цілому. Зважаючи на частину другу статті 548 ЦК України, якою передбачено, що недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, зазначений договір іпотеки також є недійсним.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, а також застосувати частину першу статті 216 ЦК України стосовно наслідків недійсності правочину та зарахувати сплачені ним 50 312,54 доларів США відсотків за кредитним договором в рахунок погашення тіла кредиту.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про припинення договору поруки, посилаючись на те, що з 15 липня 2008 року банк без її згоди підвищив відсоткову ставку за кредитним договором до 13,45 % річних, внаслідок чого відбулося збільшення вартості кредиту на 4 266 доларів США та збільшився обсяг її відповідальності.

Просила припинити договір поруки з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про припинення договору поруки задоволено.

Припинено договір поруки №014-2008-1387-р від 29 квітня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 5 571 грн судових витрат за оплату експертизи.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 5 571 грн судових витрат за оплату експертизи.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 12 червня 2018 року представник позивача ПАТ «Універсал Банк» - Реутов О.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог ПАТ «Універсал Банк» скасувати та в цій частині задовольнити позовні вимоги банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, а також скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог.

У мотивування вимог апеляційної скарги посилався на те, що відмовляючи у задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, суд першої інстанції вважав, що не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором, так як сторони не надали належних доказів заборгованості та доказів щодо розподілу сум на погашення кредиту, що і встановлено висновком експертизи від 23 листопада 2017 року за №1756/23015/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи. Проте такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи та є незаконними і не обґрунтованими, так як позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості за кредитом, а висновок судово-економічної експертизи є помилковим, необґрунтованим та суперечливим і саме суд має визначити та стягнути заборгованість за кредитним договором.

Висновок суду щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором не відповідає дійсності та не підтверджений належними доказами, оскільки банк відсоткову ставку збільшив лише на підставі умов кредитного договору, застосувавши пункт 1.1.1. Підвищена відсоткова ставка в розмірі 37,35 % була застосована за користування коштами понад встановлений строк. Зазначене передбачено умовами кредитного договору та не заперечувалося відповідачем за первісним позовом і не призвело до зміни зобов`язання, що збільшує відповідальність поручителя.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині припинення договору поруки скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 953,34 доларів США.

В іншій частині позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 1 522,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 2 349,30 грн.

Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» змінено, викладено мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про припинення договору поруки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено та викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та справу №761/28514/15 в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції:

зробив передчасний висновок, що банк у порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства безпідставно збільшив розмір процентної ставки з 12,45 % до 13,45 % в односторонньому порядку та не з`ясував додержання Банком порядку такого збільшення, який визначений у пункті 2.12 кредитного договору, та не врахував, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року, а ОСОБА_1 з 2008 року по 2015 рік сплачував проценти за користування кредитним коштами за зміненою процентною ставкою;

зробив помилковий висновок, що Банк не змінив строк виконання основного зобов`язання у зв`язку з направленням кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, оскільки за встановлених у справі обставин позичальник не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом з 10 січня 2015 року, вимога банку від 31 липня 2015 року передбачала настання терміну повернення кредиту на 61-й день з моменту їх отримання позичальником та поручителем;

не в повній мірі виконав вказівки, що містяться в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року, не перевірив доводів апеляційної скарги, не дослідив належним чином надані сторонами розрахунки заборгованості за кредитним договором та докази, не обґрунтував висновків та не встановив з достатньою повнотою фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору в частині первісного позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник відповідачів Черемін Д.В. 12 вересня 2022 року надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі в Київському окружному адміністративному суді.

Разом з тим, дане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на відсутність доказів на підтвердження викладених представником відповідачів обставин щодо його зайнятості в іншому судовому процесі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справ повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року дану цивільну справу передано на новий апеляційний розгляд лише в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому рішення суду першої інстанції апеляційним судом перевіряється виключно в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за первісним позовом не надав належних доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості. Згідно з висновком судової економічної експертизи від 23 листопада 2017 року №1756/23015/17-45, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. Тому суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Судом установлено, що 29 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США під 12,45 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 квітня 2038 року.

Відповідно до пункту 1.3 Кредитного договору цільове призначення кредиту - придбання майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.1.1 кредитного договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних (підвищена процентна ставка). Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного банку України. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору.

Згідно з пунктом 1.1.2 кредитного договору, якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 кредитного договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів. Розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту, що викладений в додатку № 2 до цього договору.

За змістом пункту 5.2.5 кредитного договору у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів понад 2 місяці та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30-ти календарних днів з дати відправлення вказаного повідомлення (вимоги), термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31-й календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

ПАТ «Універсал Банк» починаючи з 15 липня 2008 року в односторонньому порядку збільшило розмір процентної ставки за кредитним договором №014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року з 12,45 % до 13,45 %.

З 10 січня 2015 року позичальник не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором АТ «Універсал Банк» направило позичальнику ОСОБА_1 і поручителю ОСОБА_2 вимоги від 31 липня 2015 року про дострокове повернення кредиту, за змістом яких банк попереджав, що у випадку невиконання його вимог термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61-й день з моменту отримання цих вимог та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на боржника та поручителя витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат виконавчого провадження.

ПАТ «Універсал Банк» зазначало, що позичальник ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 19 серпня 2015 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 44 240,04 доларів США, з яких: 953,34 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 43 217,29 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту, 69,41 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами, що підтверджується наданим банком розрахунком.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (частина перша статті 654 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 викладена правова позиція, що «якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року».

Аналогічний висновок вказаний у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-89цс12, Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №520/15281/14-ц (провадження №61-46484св18), від 04 квітня 2019 року у справі №510/1138/13-ц (провадження №61-48344св18), на які міститься посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 80 000 дол. США, що еквівалентно 404 000 гривень за курсом НБУ на день укладення договору з кінцевою датою погашення 10 квітня 2038 року, з цільовим призначенням: придбання майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, укладений між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 кредитний договір №014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року є споживчим кредитом.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером №0142914USD001098 від 29 квітня 2008 року та випискою /особовий рахунок за 29/04/2008.

Згідно деталізованого розрахунку заборгованості, наданого представником позивача прострочення виплати заборгованості по кредиту мало місце з 10 січня 2015 року і на день здійснення розрахунку становила 953,34 дол. США, а всього заборгованість по договору на 19 серпня 2015 року складала 44 240,04 дол. США в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 953,34 дол. США; сума дострокового стягнення кредиту - 43 217,29 дол. США; відсотки - 0,00 дол. США; підвищені відсотки - 69,41 дол. США.

На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором банк надав також довідку-розрахунок заборгованості, виписки з рахунків позичальника № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

З наданого представником банку розрахунку заборгованості та графіку платежів, який є додатком №2 до Кредитного договору № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року, випливає, що відсоткова ставка згідно договору становить 12,45% і термін погашення кредиту/відсотків згідно договору 10 число кожного місяця.

Як зазначено вище, згідно підпункту 1.1.1 Договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміном сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного банку України. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору.

Відповідно до підпункту 1.1.2 пункту 1.1 розділу 1 Договору, якщо оплата простроченої суми основного боргу позичника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Представник банку надав розрахунок, згідно якого визначається щомісячний розмір відсоткової ставки та навів в апеляційній скарзі нарахування відсотків за період з 10 серпня 2008 року по 09 вересня 2008 року, згідно якого визначена банком відсоткова ставка 12,45% річних складає 663,37 дол. США.

Відповідно до п. 2.12 кредитного договору сторони погодили, що кредитор може збільшити процентну ставку в односторонньому порядку в разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або зміни ставок LIBOR, EURIBOR та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово. При цьому у разі не згоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів отриману за цим кредитним договором. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ Кредитора та або іншим способом. Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим Договором (а саме: неповернення всієї суми Кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом ю умов цього Договору, при цьому додаткова угода до Договору щодо внесення змін не укладається.

Отже, якщо ж умовами кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року (правова позиція Верховного суду України від 19 грудня 2012 року у справі № 6- 144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 510/1138/13-ц (провадження № 61-48344св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 520/15281/14-ц (провадження № 61-46484св18).

Процентну ставку було змінено банком до 10 січня 2009 року та повідомлено про це, як визначено п. 2.12 кредитного договору, шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора, а тому зміна є правомірною, оскільки банк мав право змінювати процентну ставку в односторонньому порядку до 2009 року.

Крім того, офіційну відповідь на свій запит, датовану - 08 серпня 2008 року, позичальник отримав особисто, тому останній був обізнаний про зміну процентної ставки. Всупереч п. 2.12 кредитного договору останній не здійснив повернення коштів, тим самим погодився з встановленою процентною ставкою у розмірі 37,35% річних.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 2008 року по 2015 рік сплачував проценти за користування кредитним коштами за зміненою процентною ставкою, що свідчить про те, що позичальник прийняв пропозицію кредитора та погодився з нею.

А отже, банк відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства правомірно збільшив розмір процентної ставки з 12,45 % до 13,45 % в односторонньому порядку, дотримався порядку такого збільшення, який визначений у пункті 2.12 кредитного договору, з урахуванням Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Згідно наданого розрахунку заборгованості, складеного на підставі виписок, які містяться у матеріалах справи, чітко вбачається, що останній платіж був здійснений у квітні 2015 року, а тому згідно п. 2.4. 2.5. кредитного договору наступний платіж необхідно було здійснити до 10 травня 2015 року, місячні платежі з квітня 2015 року позичальником не вносилися, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість понад 3 місяці.

Згідно наданого банком розрахунку прострочена заборгованість по тілу кредиту склала 953,34 дол. США.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором йому та поручителю було направлено вимоги від 31 липня 2015 року про дострокове повернення кредиту.

Зважаючи на ту обставину, що кредитний договір є споживчим та забезпеченим іпотекою, за змістом вказаних вимог банк попереджав боржника та поручителя, що у випадку неоплати простроченої заборгованості, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61-й день з моменту отримання цих вимог, як вимагає частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року.

Згідно висновку Великої Палати Верховного суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15 термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі не настав, лише в тому випадку, якщо банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів - не направив вимогу (п. 12.3 постанови), що є підставою для відмови у позові.

Отже, на момент звернення до суду з позовом існувала прострочена заборгованість, яка утворилася внаслідок невнесення позичальником щомісячних платежів понад 3 місяці. АТ «Універсал Банк» направив вимогу на адресу боржника та поручителя, якою змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши у вимозі термін оплати простроченої заборгованості 60 днів.

А тому, в силу вимог п. 5.2.5. кредитного договору, статті 1050 ЦК України АТ «Універсал Банк» вправі вимагати дострокового повернення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки банк виконав вимоги закону щодо досудового врегулювання спору та направив відповідну вимогу боржнику, однак ним не сплачено заборгованість у встановлений банком строк.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року установлено, що банк в односторонньому порядку без згоди поручителя змінив умови основного договору з боржником, збільшив відсоткову ставку з 12,45 % річних до 13,45 % річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому порука ОСОБА_2 за договором поруки припинилася відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Матеріали справи не містять доказів того, що поручитель ОСОБА_2 давала згоду на збільшення її відповідальності у зв`язку з підвищенням відсоткової ставки за кредитним договором. За таких обставин суди зробили правильний висновок в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки.

Таким чином, оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором були спрямовані до боржника та поручителя в солідарному порядку, проте відносно поручителя ОСОБА_2 позовні вимоги вирішено Верховним Судом та у задоволенні таких вимог відмовлено, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 120,02 доларів США, з яких: 476,67 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 21 608,65 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту; 34,70 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами.

Щодо висновку судової економічної експертизи від 23 листопада 2017 року №1756/23015/17-45, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно якого розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу, пені, штрафу) перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, висновки експертів є одним із доказів у справі і суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України ).

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справ доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Отже, сама по собі незгода суду з наданим банком розрахунком заборгованості не може бути підставою для відмови у позові про її стягнення.

Таким чином, зважаючи на те, що на підтвердження наявності заборгованості та її розміру банк окрім довідки-розрахунку надав суду виписки аналітичних рахунків №0021; №0021, № НОМЕР_3 та № 3824, один лише висновок судово-економічної експертизи без урахування сукупності інших доказів, наявних у матеріалах справи, не підтверджує факт відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором.

Отже, суд першої інстанції провів однобічне дослідження обставин справи та не надав належної оцінки доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що позивач за первісним позовом не надав належних доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості, безпідставно взяв до уваги лише висновок судової економічної експертизи від 23 листопада 2017 року №1756/23015/17-45, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, не дослідивши при цьому наявні у справі розрахунок заборгованості та виписки аналітичних рахунків, у зв`язку з чим неправильно вважав, що суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням основних принципів цивільного процесуального законодавства в частині законності та обґрунтованості позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про припинення договору поруки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено та викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та справу №761/28514/15 в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо стягнення судового збору Верховний Суд зазначив, що розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позову до суду банк сплатив 14 567,82 грн (відповідно до ціни позову 44 240 дол. США); за подачу апеляційної скарги банк сплатив 21 851,73 грн та за ухвалою суду апеляційної інстанції банком було сплачено 826,80 грн за оскарження рішення суду в частині припинення поруки, а всього банком було сплачено 37 246,35 грн судового збору (150% від сплаченого судового збору за подачу позову до суду); за подачу касаційної скарги АТ «Універсал Банк» сплатило 29 135,64 грн (200% від сплаченого судового збору за подачу позову до суду).

Банк у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 44 240,04 дол. США.

Верховним Судом у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення договору поруки відмовлено. Судами у попередніх судових рішеннях у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено, Верховним Судом змінено лише мотивувальні частини рішень. Наразі суд позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 задовольняє.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 7 283,91 грн, за подання апеляційної скарги - 10 925,87 грн, а всього 18 209,78 грн.

Зважаючи на те, що за подання касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк» було сплачено 29 135,64 грн, тобто лише за оскарження первісного позову, касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» Верховним Судом задоволено частково та змінено мотивувальні частини судових рішень про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , а в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до апеляційного суду, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на позивача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Реутова Олександра Євгенійовича- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 120,02 доларів США, з яких: 476,67 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 21 608,65 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту; 34,70 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 18 209,78 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «13» вересня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик