Провадження 2/193/324/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 вересня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Томинця О. В.,

за участю секретаря судового засідання Хомич Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

28.07.2022 на адресу суду надійшов позов ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначено, що 22.11.2020 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний Кредитний договір "132555-М", за умовами якого відповідачу видано кредит в розмірі 14950 грн, строком з 22.11.2020 по 21.12.2020, зі сплатою відсотків в розмірі 0,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Еквіфін Україна» виконало свої зобов`язання шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, тоді як ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів - ні, що призвело ди виникнення забогованості, яка станом на 27.01.2021 перед ТОВ «Фінфорс» склала 14950 грн. - тіло кредиту та 20481,60 - нараховані відсотки, а всього 35 431,60 грн.

27.01.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Еквіфін Україна» відступило ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги. У зв`язку з чим, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку до цього часу вищевказану заборгованість так і не сплатив, що і змусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення цього боргу та понесених ним судових витрат на оплату судового збору.

Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

22.08.2022 ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

08.09.2022 відповідач надіслав до суду відзив на позов в обгрунутвання якого вказав, що справді ТОВ «Еквіфін Україна» надало йому фінансову послугу шляхом укладення кредитного договору «132555-М» від 22.11.2020. Проте оскільки надання коштів з умовою сплати процентів - це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то таку послугу можуть надавати лише фінустанови - резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Відтак з огляду на те, що позивач не являється фінансовою установою, тому не має права як видавати кредит/позику, так і вимагати їх повернення. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано пояснення щодо нарахованої суми заборгованості за відсотками, нараховані відсотки не ґрунтуються на умовах договору і наданому позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Позивачем не надано належних та допустимих доказів надання кредиту, часткове його погашення та здійснення інших господарських операцій, з огляду на той факт, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. До того ж заборгованість за відсотками (20481,60 грн) значно перевищує основну суму заборгованості за тілом кредиту (14950 грн.). Тому нарахування суми в розмірі 20481,60 грн. в рахунок прострочки за кредитним договором не відповідає положенням чинного законодавства. В матеріалах справи відсутні будь-які документи та докази, що підтверджують факт звернення позичальника до ОСОБА_1 про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. З огляду на викладене, вважає пред`явлений до нього позов необгрунтований, тому у його задовленні просив відмовити.

15.09.2022 позивачем до суду було надано відповідь на відзив, згідно змісту якого вказує, що відповідач у своєму відзиві на позовні заяву не спростовує жодних вимог ТОВ «Фінфорс», взагалі погоджується з укладенням кредитного договору "132555-М" від 22.11.2020. Наголошує, що процедура укладення електронного кредитного договору прирівнюється до підписання кредитного договору власноруч та має таку ж саму юридичну силу, що і підписання кредитного договору у паперовій формі, а сам кредитний договір "132555-М" був підписаний ОСОБА_1 одноразовим цифровим ідентифікатором f 13872 та станом на сьогодні не визнаний недійсним. Так, згідно п. 4.4 Кредитного договору, позичальник підтвердив, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису Позичальника та вважається вчиненим особисто Позичальником, а документи, підписані таким шляхом, є аналогом документів, підписаних на паперовому носії, імають повну юридичну силу. Щодо суб`єкта фінансової установи вказує, що ТОВ «Фінформ» не видає кредити, а займається послугами з надання Факторингу, тобто, стягненням вже існуючої заборгованості, зокрема й за Кредитним договором "132555-М" від 22.11.2020. Належним та допустимими доказом отримання кредиту від ТОВ «Еквіфін Україна» є довідка від АТ КБ «Приват Банк» про перерахування кредитних коштів на банківську картку Позичальника була сформована підприємством - платіжною організацією Банком, що фактично здійснювало перерахування коштів за дорученням первісного кредитора на підставі договору № 3889 від28.10.2019 про надання послуг в системі ТОВ «Liqpay» та довідка про видачу кредитних коштів від платіжної організації АТ КБ «Приват Банк» та картка рахунку № НОМЕР_1 , що є первісними бухгалтерськими документами в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік» і сформовані безпосередньо під час проведення транзакції, в електронному вигляді, що були подана ТОВ «Фінфорс» разом з позовною заявою. Окрім того, вказує, що ТОВ «Фінфорс» є факторинговою компанією, що діє на підставі міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та не відноситься до Банківських установ.

Представник позивача ТОВ «Фінфорс» в судове засідання не з`явився, надав клопотання за яким просив розглянути справу без його участі. Позов підтримує у повному обсязі і просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, посилаючись на поданий раніше відзив на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.11.2020 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Еквіфін Україна» було укладено електронний Кредитний договір «132555-М» (а.с. 36-42).

Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» №2907-1 від 29.07.2020 (а.с. 14-21).

За умовами кредитного договору розмір кредиту становить 14950 грн.

Відповідно до пункту 2.6.2. Кредитного договору строк кредиту з 22.11.2020 по 21.12.2021 року включно.

Згідно п.2.6.4. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 0,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

ТОВ «Еквіфін Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором та надало йому кредит в сумі 14950 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 , що підтверджується карткою рахунку НОМЕР_1 за 22.11.2020-27.01.2021 року, витягом від 27.01.2021 з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу LiqPay (bigwallet), щодо успішної виплати кредиту на платіжну картку відповідача (а.с. 46).

Відповідно до Договору факторингу № від 27 січня 2021 року ТОВ «ЕквіфінУкраїна» відступило ТОВ «Фінфорс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с. 57-59), у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором «132555-М».

Згідно довідки ТОВ «Фінфорс» від 29.06.2022 ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 35 431, 60 грн, яка складається із: тіла кредиту 14 950,00 грн та нарахованих відсотків 20 481,60 грн (а.с. 66).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Положеннями частини 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статей 526 та 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У даному випадку необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно частин 4, 6 та 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що спірний кредитний договір (а.с.49-60), а також договір автопролонгації від 22.11.2020 (а.с.43) були укладені в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Містер Кеш» в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (відповідачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (позивача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Сам механізм укладання кредитного договору чітко вбачається з відповідних сторінок веб-сайту та інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «Містер Кеш».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Факт перерахування кредитних коштів на банківську картку ОСОБА_1 підтверджується відповідними повідомленням та довідкою про перерахування коштів (а.с.45,46).

У свою чергу, суд вказує, що ОСОБА_1 не доведено обставин належного виконання ним умов кредитного договору, які полягають у вчасному поверненні кредитних коштів та сплаті відповідних відсотків.

Суд критично оцінює і твердження відповідача стосовно того, що позивач є неналежним кредитором, оскільки він укладав кредитний договір з ТОВ «Еквіфін Україна», а не з його правонаступником - ТОВ «Фінфорс» та не давав згоди на перехід прав та фінансових зобов`язань до іншого товариства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу №, укладеного 27.01.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» (а.с. 57-59), останнє зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Еквіфін Україна», а ТОВ «Еквіфін Україна» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Еквіфін Україна».

Витяг з реєстру прав грошових вимог від 27.01.2021, який є додатком №1 до вказаного договору факторингу, підтверджує те, що ТОВ «Еквіфін Україна» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором «132555-М» від 22.11.2020 на загальну суму 35431,60 грн.

Згідно зі статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

ОСОБА_1 був повідомлений про перехід до позивача права вимоги шляхом направлення TOB «Еквіфін Україна» на електронну адресу відповідача (позичальника) електронного листа від 27.01.2021 (а.с.65). Зазначена електронна адреса повністю збігається з електронною адресою, вказаною ОСОБА_1 при оформленні заявки-формуляра на позику в інформаційно-телекомунікаційній системі TOB «Еквіфін Україна» (а.с.24).

Доводи відповідача про нарахування позивачем неустойки з порушення строків давності, суд вважає безпідставними, оскільки з досліджних матеріалів справи видно, що такий вид відповідальності позивачем, під час нарахування заборгованості за кредитом, не застосовувався і вимоги про стягнення штрафу або пені до відповідача до суду не заявлялися.

Так, окрім основної суми боргу позивачем нараховано лише відсотки за користування за кредитними коштами, розмір якого обумовлений в укладеному кредитному договорі «132555-М» від 22.11.2020, зокрема п.2.6.4 кредитного договору, встановлена процентна ставка у розмірі 0,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Водночас згідно ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене суд вказує, що неустойка та відсотки за користування кредитом, має різну правову природу. З огляду на викладене, суд у даному випадку не має права зменшувати суму заборгованості за користування відсотками.

Твердження відповідача щодо того, що ТОВ «Фінфорс» не є фінансовою установою, суд вказує, що згідно п. 1.1 договору факторингу № від 27.01.2021 передбачено, що ТОВ «Фінфорс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Еквіфін Україна», а ТОВ «Еквіфін Україна» відступає право грошової вимоги , строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Таким чином ТОВ «Фінфорс» є лише юридичною особою, яка має право вимоги, однак грошове зобов`язання у відповідача утворилось перед ТОВ «Еквіфін Україна», на підставі укладеного між сторонами кредитного договору від 22.11.2020. Крім того, з наданого розрахунку видно, що позивачем у подальшому, після прийняття права вимоги на підставі вищевказаного договору факторингу, не нараховувалися додаткові грошові стягнення.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ним та ТОВ «Еквіфін Україна» в установлені договором строки, а ТОВ «Фінфорс», який отримав право вимоги від відповідача за договором факторингу від 27.01.2021, має право на подання до суду відповідного позову (а.с.57-59), суд дійшов висновку, що такий позов грунтується на законі і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 2481,00 грн., (а.с. 1).

Керуючись ст. 6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за Кредитним договором 132555-М від 22.11.2020 в сумі 35 431 (тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 60 копійок, яка складається із: тіла кредиту у розмірі 14 950 гривень та нарахованих відсотків у розмірі 20 481 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» судові витрати, яка складається із судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», місцезнаходження: 01042 м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508 -2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2022.

Суддя О.В. Томинець