Справа № 375/1598/21
Провадження № 2/375/320/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Чорненької О.І.

при секретарі судового засідання Киричок В.В.,

за участю представника відповідача Верещагіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в смт Рокитне, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товаристав "Національна енергетична компанія "Укренерго" про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск позивача до виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконними та скасування наказів № 1766-к від 10 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи», № 673 від 18.11.2021 "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19", зобов`язання виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та відновити попереднє становище на роботі допустивши до виконання своїх трудових обов`язків на посаді провідного інженера відділу ідентифікації учасників ринку (LIO) та забезпечення звітності Депертаменту адміністратора розрахунків Дирекції ринкових операцій НЕК "Укренерго", стягнення моральної шкоди та судових витрат по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 26.02.2019 прийнятий на роботу в НЕК «Укренерго» провідним інженером відділу забезпечення іформаційного обміну та сертифікації даних Департаменту адміністрування комерційного обліку. 23.09.2019 переведений на посаду провідного інженера відділу ідентифікації учасників ринку (LIO) та забезпечення звітності Депертаменту адміністратора розрахунків Дирекції ринкових операцій. 29.09.2021 відповідачем винесено наказ № 576 від 29.09.2021 про можливість виконання працівниками НЕК "Укренерго" трудових обов`язків за місцем постійного проживання або перебування, за погодженням з керівником структурного підрозділу, в якому працює працівник. Згідно з наказом позивачу продовжено можливість виконання трудових обов 'язків за місцем постійного проживання.

18.11.2021 відповідачем було винесено Наказ № 673 про обов`язкове

профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, згідно якого

усім працівникам Відповідача було наказано в строк до 09.12.2021 надати:

- документ який підтверджує отримання повного курсу вакцинації та/або одну дозу

дводозної вакцини від СОУШ-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для

використання в надзвичайних ситуаціях;

- міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від

СОVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою

однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які

включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

- довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних

протипоказань та застережень до проведення профілактичного щеплень,

затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.09.2011 №595, та/або

про відтермінування вакцинації.

08.12.2021, не погоджуючись з Наказом №673 від 18.11.2021 року, позивачем

направлено звернення (заяву) (вх. № Б-137), де керуючись своїм правом на

визнання правосуб`єктності, заявив про свій статус громадянина, заявив про

порушення своїх конституційних прав та прав людини та громадянина. Також,

наголосив на тому, що його вакцинальний статус є медичною таємницею та

вимагав запобігти будь-яким формам дискримінації, в тому числі відсторонення та/

або звільнення його від виконання своїх професійних обов`язків через ненадання

документів, зазначених в наказі № 673 від 18.11.2021.

10.12.2021 після отримання листа позивач, через корпоративну електронну пошту, висловив своє заперечення з приводу незаконних дій та повідомив відповідача, що у разі відсторонення його від роботи буде подавати позов про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, стягнення судових витрат та моральної шкоди за порушення прав людини і громадянина.

10.12.2021 відповідач виніс наказ №1766-к від 10.12.2021 «Про

відсторонення від роботи» без збереження заробітної плати. Копія наказу направлена електронною поштою позивачеві. Наказ мотивований тим, що оскільки позивач не

надав документи, зазначені в п. 2 наказу № 673 від 18.11.2021р. та відповідно до

Наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює позивача від його роботи.

Підставою відсторонення згідно наказу № 1766-к від 10.12.2021 вказується

Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, бланк якого він отримав на електронну адресу, який був не заповнений та ні ким не підписаний.

17.12.2021 позивач знову направив звернення (заяву) (вх. № Б-146) на наказ № 1766-к від 10.12.2021, в якому просив негайно відізвати наказ № 1766-к від 10.12.2021 про

відсторонення від роботи, як такий, що порушує його конституційні права людини та

громадянина, та вимагав запобігти будь-яким формам дискримінації, в тому числі

відсторонення та/або звільнення його від виконання своїх професійних обов`язків

через ненадання документів, зазначених у п.2 та п.4 наказу №673 від 18.11.2021,

на які відповідач посилається у своєму наказі №1766-к від 10.12.2021. А також

повідомив, що у разі, якщо наказ про відсторонення його від роботи не буде відізвано

в найближчий час (10 днів) з дати отримання відповідачем цієї заяви, ним буде

подано позов до суду про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної

заробітної плати за вимушений прогул, стягнення судових витрат та моральної

шкоди. Також вимагав забезпечити реалізацію його прав, перелічених ст.ст. 21, 22,

24, 27, 28, 32, 43, 60, 64, 92 Конституції України, з врахуванням інтересу

громадянина, якого вважають фізичною особою.

Станом на момент складання позову жодної відповіді ні на електронну адресу, ні

на поштову адресу від відповідача не надійшло.

24.05.2022 позивач уточнив позовні вимоги в частині невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи за період з 13.12.2021 по 31.12.2021 у розмірі 22708,98 грн.

24.05.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Зазначені позивачем норми Конституції України не є абсолютними за своїм обсягом, а визначені нею права обмежуються правами інших людей і громадян. Позивача було ознайомлено шляхом направлення 09.12.2021 засобами корпоративної електронної пошти наказу № 673 від 18.11.2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19». Вищезазначений наказ було видано на виконання вимог п. 41-6 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» та з урахуванням наказу МОЗ України № 2393 від 01.11.2021. Вимоги про обов`язкову вакцинацію та відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 покликана убезпечити колег таких працівників, відвідувачів та інших осіб від ризику інфікування та подальшого поширення короновірусу. Будь яких документів, які б підтверджували протипоказання до проведення профілактичних щеплень, або довідок про відтермінування вакцинації до моменту відсторонення позивачем не надано роботодавцю. Наслідком невиконання позивачем наказу № 673 від 18.11.2021 стало його відсторонення від роботи згідно наказу № 1766-к від 10.12.2021 з яким позивач належним чином ознайомлений. Також Кодекс законів про працю не містить вичерпного переліку підстав для відсторонення працівників, проте прямо визначає, що інші випадки відсторонення визначаються законодавством. Національним законодавством України допускається проведення обов`язкового профілактичного щеплення також проти інших хвороб, окрім зазначених у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Відсторонення працівника від роботи у зв`язку із ухиленням від щеплення може здійснюватися на підставі прямої вказівки ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення, то така вимога є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, а отже у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю незаконності наказу відповідача про відсторонення від роботи - в позові необхідно відмовити у повному обсязі.

30.05.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, де останній спростовує твердження відповідача наступним. Що відповідач діяв всупереч ст.3, 22, 43, 28, 92 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 7, 8 Закону України "Про захист персональних даний", тому відсторонив позивача від роботи на незаконних підставах, чим порушив його конституційні права.

Також зазначив, що чинний Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 Кодексу, передбачає право працівника на відшкодування

моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового)

еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від

характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з

урахуванням інших обставин.

09.06.2022 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив у справі, де зазначає, що приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Отже працівники НЕК «Укренерго» з 09.12.2021 р. підлягають обов`язковим профілактичним щепленням на період дії карантину,

встановленого Кабінетом Міністрів України. Наказом від 18.11.2021р. №673 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19» обов`язок подання до відділу адміністрування та обліку персоналу одного з документів,

визначених п. 2 зазначеного наказу, встановлено для працівників Товариства.

Листом Міністерства економіки України від 03.11.2021 № 4706-

06/52950-03 повідомлено, що у разі наявності задокументованих випадків ухилення або відмови працівника від проходження щеплення та якщо з моменту набуття чинності наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, працівник продовжує ухилятись або відмовлятись від щеплення за відсутності протипоказань, роботодавець відсторонює працівника від роботи шляхом видання наказу (розпорядження) з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відсторонюється, не пізніше дня видання такого документа у встановленому порядку. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

29.06.2022 від позивача надійшла відповідь на заперечення на відповідь на відзив, де посилаючись на ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб»:

«Профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця,

туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень». Профілактика

щеплення від COVID-19 не встановлена, як обов`язкове профілактичне щеплення, а

тому відсторонення працівника є незаконним та безпідставним.

Відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", у разі, якщо діючий закон чи нормативно-правовий акт суперечить Конституції України в усіх необхідних випадках слід безпосередньо застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Жодного Закону про обов`язковість щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прийнято не було.

Згідно з ст. 39-1 Закону Країни "Про основи законодавства України про охорону здоров`я", піцієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані прийого медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Твердження відповідача, що згідно постанови Верховного Суду №682/1692/17, превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим, спростовує тим, що вст.2 «Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини: Конвенція про права людини та біомедицину» зазначено: Інтереси та

благополуччя окремої людини превалюють над виключними інтересами усього суспільства або науки.

Свою позицію щодо моральної шкоди, викладену в позові, зверненнях (заявах) до

відповідача від 08.12.2021 (вх. № Б-137) та від 17.12.2021 (вх. № Б-146), та відповіді на відзив на позовну заяву залишає незмінною, і додатково наголошує, що

час є цінним та непоправним ресурсом Людини. Відповідач своїми незаконними

діями змусив позивача витрачати свій час на відстоювання своїх прав, честі та гідності.

Тому вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є співмірною сатисфакцією до

завданої мені моральної шкоди та компенсацію за витрачений час на судову справу.

У судове засідання позивач не прибув про причини неявки суд не повідомив. Свою позицію чітко висловив у позові, в уточненнях до нього, у відповіді на відзив та відповіді на заперечення на відповідь, де заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання на стороні відповідача прибула його представник Верещагіна А.О. , яка заявлений позов та уточнення до нього не визнає та просила відмовити у задоволенні позову з обставин, які викладені у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив у справі.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 26.02.2019 позивач працює в ДП НЕК «Укренерго», з 25.09.2019 переведений на посаду провідного інженера відділу ідентифікації учасників ринку (LIO) та забезпечення звітності Депертаменту адміністратора розрахунків Дирекції ринкових операцій. 29.09.2021 відповідачем винесено наказ № 576 від 29.09.2021 про можливість виконання працівниками НЕК "Укренерго" трудових обов`язків за місцем постійного проживання або перебування, за погодженням з керівником структурного підрозділу, в якому працює працівник. Згідно з наказом позивачу продовжено можливість виконання трудових обов`язків за місцем постійного проживання.

18.11.2021 головою правління був виданий наказ № 673 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19».

В наказі зазначено, що з 09.12.2021 у зв`язку з набранням чинності наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, членам правління, директорам за напрямком, начальникам структурних підрозділів апарату управління НЕК «Укренерго», керівникам теруправлінь обслуговування мережі та відокремлених підрозділів, слід довести до відома всіх працівників НЕК «Укренерго», що вони підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, за відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичного щеплення.

Отже, керівникам структурних підрозділів апарату управління НЕК «Укренерго» дано доручення про доведення до відома працівників зміст наказу.

Всім працівникам, згідно цього ж наказу, слід було надати один з документів зазначені в п.2 наказу. Також, за результатом виконання наказу визначеній особі здійснити підготовку проекту наказу та вжити заходів щодо відсторонення працівників від роботи у встановленому законодавством порядку до усунення причин відсторонення від роботи у зазначених випадках (п.4.2 наказу).

Вказаний наказ було доведено до відома позивача шляхом направлення копії наказу на корпоративну електронну пошту, доступ до якої є у позивача.

08.12.2021 не погоджуючись з Наказом №673 від 18.11.2021 року, позивачем направлено звернення (заяву) (вх. № Б-137), де керуючись своїм правом на визнання правосуб`єктності, заявив про свій статус громадянина, заявив про порушення своїх конституційних прав та прав людини та громадянина. Також, наголосив на тому, що його вакцинальний статус є його медичною таємницею та вимагав запобігти будь-яким формам дискримінації, в тому числі відсторонення та/або звільнення його від виконання своїх професійних обов`язків через ненадання документів, зазначених в наказі № 673 від 18.11.2021.

10.12.2021 відповідач виніс наказ № 1766-к від 10.12.2021 «Про

відсторонення від роботи» без збереження заробітної плати. Копія наказу направлена електронною поштою позивачеві. Оскільки позивач не надав документи, зазначені в п. 2 наказу № 673 від 18.11.2021 та відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює позивача від його роботи.

У зв`язку з наданням документів, що підтверджують обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а саме: висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 ОСОБА_1 , наказом начальника Центру операційної діяльності Дирекції управління персоналом НЕК "Укренерго" від 31.12.2021 № 1908-к, позивача допущено до роботи з 31.12.2021, а пункт 10 Додатку 1 до наказу НЕК "Укренерго" від 10.12.2021 № 1766-к "Про відсторонення від роботи" визнано таким, що втратив чинність.

Стаття 46 Кодексу законів про працю України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наразі наказом МОЗ від 04.10.2021 року№2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731)

Тож у разі виникнення недовіри до вказаного наказу МОЗ та питань щодо його законності, не має бути сумнівів зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов.

Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинації для працівників з наведеного вище переліку наказ МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Позивач суду не надав доказів, що на час винесення оспорюваного наказу він має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинації.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ№ 1236 (в оновленій редакції) саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 2 КзпП).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункті 10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Розглядаючи цю справу, суд зазначає, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Між тим, такі втручання цілком припустимі.

Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує нате, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

Досліджуючи питання наявності закону Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266): «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, при чому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15листопада 2016р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Розглядаючи питання, чи є мета, за для якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272): «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

А у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи: «285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке: «306. Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

Верховний суд цілком послідовно стверджує наступне (постанова від 10.03.2021 у справі №331/5291/19): «Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей.

Отже, право позивача на працю на посаді провідного інженера відділу ідентифікації учасників ринку (LIO) та забезпечення звітності Депертаменту адміністратора розрахунків Дирекції ринкових операцій було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Щодо вимоги позивача про поновлення на роботі, то така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Позивач не був звільнений з роботи, а тільки відсторонений, тому вимога про поновлення на роботі є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Крім того, наказом начальника Центру операційної діяльності Дирекції управління персоналом НЕК "Укренерго" від 31.12.2021 № 1908-к, позивача допущено до роботи з 31.12.2021, а пункт 10 Додатку 1 до наказу НЕК "Укренерго" від 10.12.2021 № 1766-к "Про відсторонення від роботи" визнано таким, що втратив чинність.

Ще однією вимогою позивача є стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відстронення від роботи за період з 13 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в розмірі 22708,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Водночас, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними після задоволення вимоги про скасування наказу про відсторонення.

Зважаючи на те, що відмовляючи в задоволенні першої позовної вимоги, задоволенню не підлягає і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (відсторонення) та моральної шкоди.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому, з відповідача на користь позивача судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 46, 235 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск позивача до виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 02 вересня 2022 року.

Повне найменування сторін

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

відповідач: Приватне акціонерне товаристо "Національна енергетична компанія "Укренерго", , місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, електронна пошта: .

Головуюча суддя Олена ЧОРНЕНЬКА