Справа № 346/2857/21
Провадження № 22-ц/4808/954/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Яремин Н.П., ухвалене 15 червня 2022 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 20 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, вимоги якого збільшив під час розгляду справи, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов обгрунтовував тим, що сторони з 30 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03 грудня 2020 року розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду. Під час шлюбу з 2011 по 2014 роки вони з відповідачкою на її земельній ділянці в АДРЕСА_1 за спільні кошти збудували будинок. На будівництво були витрачені 10 000,00 доларів США весільних коштів, 20 000,00 доларів США отримані від батьків, 10 000,00 доларів його власних заощаджень, а також приблизно 20 000,00 доларів зароблених ним в США. Таким чином, сторонами було потрачено 60 000,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становило 480 000,00 грн, з яких Ѕ частини належало йому.

Оскільки будинок не зданий в експлуатацію та не проведено державної реєстрації новоствореної нерухомості, вказаний будинок є незавершеним будівництвом. Вважає, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. З кінця 2020 року вони разом з ОСОБА_2 не проживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідачка відмовляється повернути йому Ѕ частину коштів затрачених на будівництво, згоди про добровільний розподіл майна сторонами не досягнуто. Відтак, позивач для захисту своїх майнових прав, забезпечення принципу рівності часток в спільному майні вважав за необхідне визнати його співзабудовником зведеного за час шлюбу будинку.

Відповідно до висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виконаної 31.01.2022 року судовим експертом Самулевичем В.М., проведені будівельно-монтажні роботи квартири в АДРЕСА_1 відносились до робіт з реконструкції з надбудовою другого поверху. Загальна площа квартири збільшилась з 31,8 м. кв. до 68,75 м. кв, що у відсотковому значенні становить 216 %. Вартість проведення будівельно-монтажних робіт в приміщеннях вказаної квартири станом на час проведення дослідження становила 789 442,00 грн.

Проте, відповідачка після припинення шлюбних відносин самовільно здійснила демонтаж добудови і проведених покращень з метою продажу квартири та належної до неї частини земельної ділянки забудовнику. Згоди на це позивач не давав, оскільки на його думку, реальна вартість квартири є значно вищою та умови проживання в ній кращими, ніж ті що пропонував забудовник.

За наведених обставин просив визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 та стягнути на його корить з ОСОБА_2 394 721,00 грн, тобто Ѕ спільних коштів, які були витрачені на незавершене будівництво.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом невірно застосовано статтю 62 СК України, яка передбачає втручання у право особистої приватної власності. Натомість він просив визнати спільною сумісною власністю подружжя не успадковані відповідачкою частину квартири та земельну ділянку, а об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який спільно збудовані сторонами під час перебування в шлюбі. Об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто майном, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю та підлягає поділу між сторонами із визначенням часток. Проте, поділ спірного об`єкта на час розгляду спору вже неможливо здійснити, оскільки відповідачка його розібрала, присвоївши собі всі будівельні матеріали і конструктивні елементи. Відтак позивач просив стягнути з останньої Ѕ спільних коштів, які були витрачені на незавершене будівництво в розмірі 394 721,00 грн.

Звертає увагу, що ні ОСОБА_2 , ні її представник не заперечили того факту, що впродовж 2011-2014 років сторонами за спільні кошти було збудовано об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, в якому сторони проживали до весни 2021 року. Вказані факти також підтвердили в судовому засіданні свідки. Про здійснення реконструкції квартири свідчать також містобудівна документація, повідомлення про початок будівельних робіт та фототаблиці, які не взяті судом до уваги. Судом не обгрунтовано, чому покази свідків не можуть вважатись належними та допустимими доказами збільшення вартості спірної квартири внаслідок праці позивача. Більше того факт капіталовкладень в спірну квартиру в розмірі 789 442,00 грн підтверджується також експертним висновком, який також безпідставно відхилений судом.

На його думку, долучені відповідачкою технічні паспорти за 2011 та 2022 роки, а також фототаблиці, підтверджують той факт, що колишня дружина самовільно розпорядилась спільним майном подружжя та весь будівельний матеріал демонтувала і привласнила.

За наведених обставин просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність рішення суду, натомість доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими.

Зазначила, що квартира АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 земельної ділянки для обслуговування будівель та господарських споруд площею 0,1000 га належить їй згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та набуті ще до шлюбу. Оскільки квартира належить особисто відповідачці, на неї не поширюється режим спільної сумісної власності. Згідно технічних інвентеризацій, проведених 20.10.2011 та 01.02.2022 до квартири добудов немає, її загальна площа збільшилась з 31.8 м.кв до 32.8 м.кв у зв`язку із знесенням печей, що не вважається самочинним будівництвом. Квартира знаходиться в непридатному для проживання стані та потребує капітального ремонту.

Свідки, які були допитані судом першої інстанції, пояснили, що добудови до квартири, які були зроблені, на даний час зруйновані. Про вказане також свідчать фототаблиці, відповідно до яких в квартирі відсутні дах та вікна. Посилається на статтю 346 ЦК України, відповідно до якої знищення майна є підставою для припинення права власності, а не визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, якого фізично не існує.

Суду не надано жодних належнимх та допустимих доказів на обгрунтування збільшення вартості спірної квартири внаслідок праці позивача та вкладення коштів. Такими доказами не можуть вважатись відомості, висловлені в показаннях свідків. Не є таким доказом, на думку відповідачки, і експертний висновок, з якого навпаки вбачається, що об`єкт нерухомості перебуває в непридатному стані.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Юркевич Х.М. доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідачки адвокат Боднарчук С.Я. доводи апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обгрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення вартості спірної квартири внаслідок його праці та вкладення коштів. Такими доказами, на переконання суду, не можуть вважатись показання свідків. Долучення позивачем висновку експерта, проведеного на замовлення його адвоката на підставі проектно-технічної документації, якою передбачалось перепланування існуючих приміщень квартири, не свідчить про істотне збільшення її вартості і що таке збільшення пов`язане із спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Натомість відповідачка надала фототаблиці, якими підтверджується факт перебування об`єкта нерухомості, що набутий відповідачем до шлюбу внаслідок спадкування, в непридатному (аварійному стані).

З вказаними висновками колегія суддів погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з 30 липня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03 грудня 2020 року розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду (а.с. 9 т.1).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 13.11.2007 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк-Терпелюк І.В. та зареєстрованих в реєстрі за №№ 2486, № 2488, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , а саме - квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 14,6 кв. м., загальною площею 31,8 кв. м., та 13/100 часток земельної ділянки, призначеної для обслуговування будівель та господарських споруд за цією ж адресою (а.с. 82, 83 т.1).

Відповідно до даних копії технічного паспорту, виготовленого станом на 01.02.2022 року, а також довідки технічної характеристики № 29/22 від 01.02.2022 року, виданих фізичною особою-підприємцем інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 , загальна площа квартири АДРЕСА_2 , становить 32,8 кв., житлова 15,4 кв.м. Згідно з приміткою загальна площа квартири змінилась з 31,8 кв. м. на 32,8 кв. м. та житлова - з 14,6 кв. м. на 15,4 кв. м. у зв`язку із знесенням печей, що не вважається самочинним будівництвом; квартира знаходиться в непридатному для проживання стані, пошкоджена покрівля та перекриття, потребує капітального ремонту, прибудови не виявлено (а.с. 84-88 т.1).

Судом також встановлено, що відділом архітектури та містобудування Коломийської міської ради Івано-Франківської області 22.12.2015 року за № 66/2015 ОСОБА_2 видано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва - реконструкція квартири АДРЕСА_2 , а також містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками реконструкції квартири. Так, проектом реконструкції квартири передбачався розбір перегородок, надбудова другого поверху над квартирою, будівництво господарської будівлі. (а.с. 143-160, 161-164 т.1).

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 09.02.2016 року за № ІФ 05, ОСОБА_2 є замовником реконструкції квартири АДРЕСА_2 (а.с. 166-168 т.1).

На підтвердження позову ОСОБА_2 надав висновок експерта №07/01-аз від 31.01.2022 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виконаної судовим експертом ОСОБА_6 .

Експертом надано висновок, що в приміщеннях житлової квартири АДРЕСА_2 проведені будівельно-монтажні роботи, а саме реконструкція квартири з надбудовою другого поверху. Згідно даної документації передбачено зміну конструктивної схеми квартири, що включає: розбір існуючих перегородок та покрівлі, влаштування міжповерхового перекриття, надбудова другого поверху, облаштування інженерних мереж; зазначені заходи потребують втручання в несучі і огороджувальні конструктивні елементи квартири. Загальна площа вказаної квартири, згідно проекту ( містобудівний розрахунок ), становить 68,75 кв. м., по відношенню до площі, яка зазначена у правовстановлюючій документації (відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно), що становить 31,8 кв. м. змінилася у сторону збільшення на 36,95 кв. м., що у відсотковому значенні становить 216 % (2,16 разів). Вартість проведення будівельно-монтажних робіт згідно об`єму та переліку, враховуючи господарський спосіб виконання останніх, станом на час проведення дослідження, становить 789 442 грн (а.с. 101-142).

Згідно із вимогами частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 127/18349/20.

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відтак квартира АДРЕСА_2 , успадкована ОСОБА_2 ще до шлюбу, є її особистою приватною власністю.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_2 послався на те, що в названій квартирі спільними трудовими та фінансовими зусиллями були проведені будівельно-монтажні роботи, внаслідок чого утворився об`єкт незавершеного будівництва, який є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки надбудова була знесена відповідачкою без його згоди, просив стягнути Ѕ частину її вартості, посилаючись на висновок експерта №07/01-аз за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Установлено, що під час перебування сторін у шлюбі проводилась реконструкція квартири АДРЕСА_2 . Право власності на створений у результаті реконструкції об`єкт не виник, оскільки не було проведено його державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц викладено правові висновки, згідно яких за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у шлюбі сторони не збудували новий будинок, а проводили реконструкцію будинку ОСОБА_2 . Крім того, встановлено, що проведена надбудова знищена, а квартира АДРЕСА_2 непридатна до використання.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

При цьому здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

З огляду на зазначене, участь подружжя у проведенні реконструкції, перепланування, ремонту, зміни інтер`єру об`єкту нерухомого майна з метою здійснення поліпшення житлових умов сім`ї та забезпечення проживання членів сім`ї у такому житлі, не надає права одному з подружжя, який не є власником такого майна, на визнання за ним права власності на це майно. Така особа має право на відшкодування витрат на проведення відповідних ремонтних чи інших робіт. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 02.06.2021 у справі № 336/7672/16-ц.

З огляду на зазначені обставини, норми законодавства та висновки Верховного Суду підстави для визнання спільною сумісною власністю подружжя об`єкта незавершеного будівництва відсутні.

Також ОСОБА_2 не доведено розмір понесених ним витрат на придбання будівельних матеріалів та вартість проведення відповідних ремонтних робіт для їх компенсації відповідачкою.

Як зазначив експерт у своєму висновку № 07/01-аз від 31.01.2021 проектно-технічна, кошторисна, виконавча та звітна документація на проведення будівельно-монтажних робіт відсутня, а вказані роботи в приміщеннях квартири проводились власними силами. Вказана експертиза виконанана на підставі копій технічного паспорту на житлову квартиру АДРЕСА_5 , містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками реконструкції квартири, свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2007, інформаційної довідки з реєстру, фотокопії приміщень житлової квартири після проведення демонтажу.

Відтак, висновок експерта щодо вартості реконструкції це по суті сукупність кошторисних розрахунів, здійснених на підставі проектної документації і фотографій, а не реальна вартість матеріалів та робіт по факту їх проведення.

Отже, стороною позивача не підтверджено належними доказами ні перелік зазначених ним будівельних та ремонтних робіт, ні час їх проведення, ні вартість, ні залучення власних коштів тощо. Крім того, ОСОБА_2 посилався на те, що роботи з надбудови квартири були проведені у 2011-2015 роках, проте декларація про початок виконання будівельних робіт видана 09.02.2016 року.

Сам факт перебування сторін в шлюбі на момент проведення ремонтних робіт спірного об`єкта нерухомого майна, який перебував в приватній власності ОСОБА_2 , не є достатньою підставою для визнання такого спільним сумісним майном подружжя та стягнення витрат з колишнього подружжя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду по суті спору, зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника щодо їх оцінки та містять посилання на факти, які були предметом дослідження суду.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 червня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2022 року