Номер провадження: 22-ц/813/4709/22
Справа № 509/1950/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі: АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1

- про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2017 року АТ КБ «Приватбанк» на звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 19 340, 43 грн. за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року та судових витрат у розмірі 1 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.11.2010 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві(а.с.4-6). При цьому, відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї станом на 26.04.2017 року мається заборгованість у сумі 19 340, 43 грн., з яких:

3 685, 71 грн. заборгованість за кредитом;

- 7 974, 16 грн. відсотки за користуванням кредиту;

- 6 283, 40 грн. пеня;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 897,16 грн. штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Заочне рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено (т.1 а.с.66).

29.05.2019 року на адресу Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (т.1 а.с.98).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року (т.1 а.с.101).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3 685, 71 грн. та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити повністю;

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянт вказує, що з зазначеним рішенням АТ КБ «Приватбанк» не згодний в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення відсотків), вважає, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Основними вимогами апелянта є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Зазначає, що відповідачка не заперечувала факт отримання кредитних коштів, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи.

Також представник апелянта посилається на постанову Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі 293/599/19-ц, відповідно до якої наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підстава для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами та постанову Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі №159/2146/15-ц.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач надав до суду розрахунок, згідно якого станом на 26 квітня 2017 року мається заборгованість у сумі 19340, 43грн., з яких:

- 3 685, 71 грн. заборгованість за кредитом;

- 7 974, 16 грн. відсотки за користуванням кредиту;

- 6 283, 40 грн. пеня;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 897,16 грн. штраф (процентна складова).

Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 було особисто підписано:

- анкету-заяву від 05.11.2010 року (т.1 а.с.12);

- Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (т.1 а.с.13 об).

Доказів на спростування існування заборгованості чи її наявності в іншому розмірі відповідачка суду не надала.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Апеляційний суду відповідно до правил ч.1 ст.367 ЦПК України переглядає рішення суду лише в частині відмови суду у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором.

Підставою звернення з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ОСОБА_1 кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 05.011.2010 року процентна ставка не зазначена (т.1 а.с.12).

Позивач стверджує, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» становить між Банком та ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг, а також, що остання ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанову від 3 липня 2019 р. у цивільній справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послугПриватбанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) та, зокрема п. 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо відмови в позовних вимогах про стягнення відсотків, оскільки позивачем не доведено, що Умови надання споживчого кредиту складають невідємну частину його змісту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судовий збір:

На підставі ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, судові витрати АТ КБ «Приватбанк» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383,384, 389, ЦПК України, судова колегія,-

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда

О.С.Комлева