ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 674/77/21

Провадження № 22-ц/4820/1063/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №674/77/21 за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2022 року (суддя Сосна О.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до наказу №38-к від 23.09.2016 його призначено на посаду головного інженера КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини», а наказом №70-к від 22.06.2020 ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 23.06.2020. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 42 960,90 грн.

Позивач вказує, що судовим наказом Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21.09.2020 з КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» на його користь стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 42960,90 грн.

Посилається на те, що в межах виконавчого провадження №63333259, відкритого 19.10.2020 державним виконавцем Дунаєвецьким РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20.11.2020 з ним був проведений остаточний розрахунок по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Оскільки, остаточний розрахунок по заробітній платі ним проведений не в день звільнення, а 20.11.2020 після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, вважає, що він має право на стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Звертаючись до суду з позовом просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 126 657,44 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4 979 грн 06 коп. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 49 грн 77 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 121 678,38 грн. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, оскільки судом здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в порушення норм КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Порядку №100 та практики Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до наказу директора КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» №38-к від 23.09.2016 ОСОБА_2 був призначений на посаду головного інженера КП Дунаєвецкої міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13).

22.06.2020 наказом директора КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» №70-к ОСОБА_2 був звільнений з посади головного інженера КП Дунаєвецької міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» з 23.06.2020 (а.с. 14).

При звільнені з позивачем не був проведений повний розрахунок по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 42960 грн 90 коп. за час перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем.

Судовим наказом Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21.09.2020 стягнуто з КП Дунаєвецкої міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 42960 грн 90 коп. грн (а.с.15).

В межах виконавчого провадження, відкритого 19.10.2020 №63333259 державним виконавцем Дунаєвецьким РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20.11.2020 з ОСОБА_2 був проведений остаточний розрахунок по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, що підтверджується витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.16).

Оскільки датою звільнення ОСОБА_2 є 23.06.2020, остаточний розрахунок проведено 20.11.2020, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розрахунок відшкодування відповідно до ст. 117 КЗпП України проводиться за період з 24.06.2020 по 19.11.2020.

Згідно з копії виписки з карткового рахунку ОСОБА_2 за період 01.08.2020-25.11.2020, останньому відповідачем було здійснено виплату заробітної плати, а саме 05.08.2020 - 6680 грн, 25.08.2020 9969,04 грн, 20.11.2020 26311,86 (а.с.23).

Таким чином, виходячи з 104 днів прострочення роботодавцем, розмір відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 126 657 грн 44 коп. (при середньоденному заробітку в розмірі 1217 грн 86 коп, який визначений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995).

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом першої інстанції враховано, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549-552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

А тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано врахував: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника (позивача), пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, судом обґрунтовано враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, та на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2020 рік розрахував розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 4 979 грн 06 коп. При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, нормам матеріального права та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що КП Дунаєвецкої міської ради «Благоустрій Дунаєвеччини» визнавались частково позовні вимоги у розмірі 10 988 грн, оскільки у відзиві на позовну заяву від 14.03.2022 представником відповідача наводились власні розрахунки майнових втрат працівника у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні на суму 10 988 грн, та за своїм змістом такі обґрунтування власної позиції відповідача не є заявою про визнання позову або часткове визнання позовних вимог в розумінні вимог ст. 206 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай