Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6066/21 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/6066/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2022 року, яке ухвалено суддею Шульгою О.М.

встановив:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого заначила, що 02 жовтня 2004 року між сторонами був укладений шлюб. В період шлюбу ними було придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0641га, кадастровий номер::02:003:0072, для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Також подружжям були придбані на торгах дві земельні ділянки площею 0,0058 га (кадастровий номер: :02:003:0749) та площею 0,0007 га (кадастровий номер: :02:003:0750) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Зазначає, що на даний час виникла необхідність у поділі спільно набутого майна подружжя в рівних частинах у відповідності до ст. 60, 70, 71 СК України, що і стало підставою для звернення до суду.

З урахуванням вищевикладеного просила поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,03205 га, кадастровий номер::02:003:0072, для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0029 га, кадастровий номер: :02:003:0749, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,00035 га, кадастровий номер: :02:003:0750, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, не забезпечив можливість надання відповідачем доказів по справі. При цьому суд не дав належної оцінки тим обставинам, що за час шлюбу сторонами також було придбано квартиру АДРЕСА_2 , яка оформлена на їхніх спільних дітей та перебуває у розпорядженні ОСОБА_1 . Також за спільні кошти, а саме за страхову виплату отриману відповідачем при виході на пенсію, придбано квартиру АДРЕСА_3 , яка оформлена на сестру ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . На підтвердження вказаних обставин ним було подано клопотання про виклик свідків та заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні яких судом було безпідставно відмовлено.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому, відповідачем під час розгляду справи не було надано жодного доказу на спростування презумції права спільної сумісної власності подружжя на придбане в період шлюбу майно. Також судом правильно не було взято до уваги посилання відповідача на інше нерухоме майно, оскільки дослідження підстав їх набуття, правового статусу виходить за межі заявлених позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так судом під час розгляду справи встановлено, що з 02 жовтня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області актовий запис №3, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане 02.10.2004 року.

В період шлюбу сторонами придбано житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майно: 107) та земельну ділянку площею 0,0641га, кадастровий номер::02:003:0072, для обслуговування вказаного житлового будинку, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Підставою набуття права власності на зазначене нерухоме майно стали договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Коростенського міськрайонного нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В. (серія та номер:1238,1239,видані 21.05.2021року), відповідно до яких покупцем є ОСОБА_2 .

Також сторонами під час шлюбу було придбано земельну ділянку площею 0,0058 га, кадастровий номер :02:003:0749, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та земельну ділянку площею 0,0007 га, кадастровий номер:02:003:0750, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вказані земельні ділянки були придбані на торгах, як цілісна земельна ділянка, що підтверджується протоколом земельних торгів №08/06 від 05.09.2016, яка в подальшому була розділена на дві окремі ділянки. Покупцем майна зазначено ОСОБА_2 .

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя стаття 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Установивши, що житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107), земельна ділянка площею 0,0641 га, кадастровий номер :02:003:0072, для обслуговування вказаного житлового будинку, а також земельні ділянки площею 0,0058 га (кадастровий номер :02:003:0749) та площею 0,0007 га (кадастровий номер :02:003:0750) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, районний суд дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом виділення кожному по Ѕ частці цього майна.

При цьому,відповідачем під час розгляду справи не було надано жодного доказу на спростування презумції права спільної сумісної власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, хоча відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України це його обов`язком.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування районним судом під час розгляду справи обставин придбання сторонами за час шлюбу квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку оформлено на їх спільних дітей та квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку оформлено на ОСОБА_3 , на правильність рішення суду першої інстанції не впливає, оскільки дане майно не є предметом даного спору і дослідження підстав набуття права власності на зазначені квартири, їх правового статусу виходить за межі заявлених позивачем вимог. Таким чином, судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків на підтвердження вищевказаних обставин та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Крім того, дана справа відповідно до ч.4 ст. 274 ЦПК України не відноситься до категорії спорів, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий Судді