ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2496/22 Справа № 185/3411/20 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява, мотивована тим, що за виконавчим листом № 194/505/18, виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунків, наданих Тернівським МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, станом на 01 грудня 2020 року та розрахунком, наданим Пустомитівським відділом ДВС у Львівському районі Львівської області по 31 травня 2021 року, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 194/505/18 в розмірі 170 127,12 грн. Загальна сума розрахунків пені з квітня 2018 року по 31 травня 2021 року перевищує 100 % заборгованості, а отже сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 170 127,12 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 194/505/18, виданим 24 липня 2018 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області в розмірі 170 127,12 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 194/505/18, виданим 24 липня 2018 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області в розмірі 170 127,12 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 10 % розміру фактичної заборгованості по аліментам станом на 31 травня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

В судовому засіданні представник апелянта відповідача у справі, підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року (справа № 194/505/18) з ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення набрало законної сили 13 червня 2019 року.

Згідно копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01 червня 2021 року, відповідачу станом на 31 травня 2021 року нараховано заборгованість в розмірі 170 127,12 грн. (а.с.62).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів відсутності у нього вини щодо несвоєчасної та не у повному обсязі сплати аліментів позивачу. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки (пені) судом також не встановлено.

При цьому, суд виходив з того, що розмір пені за період з квітня 2018 року по травень 2021 року складає (396 055,92 + 415 946,32 + 208 764,85 + 17 253,60) = 1 038 020,69 грн. значно перевищує розмір заборгованості по аліментам.

У зв`язку з чим, суд з урахуванням положення частини першої статті 196 СК України, дійшов висновку про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 170 127,12 грн., тобто не більше 100 % заборгованості по аліментам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно із частинами першою-третьою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України Про виконавче провадження, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України Про виконавче провадження.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 %. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Встановивши, що розмір пені не повинен перевищувати 100 % від самої заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції, враховуючи положення частини першої статті 196 СК України, дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 170 127,12 грн. за період з квітня 2018 року по травень 2021 року (в межах заявлених позовних вимогах).

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо неправильного розрахунку державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів, який взяв до уваги суд першої інстанції при визначенні розміру пені, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2022 року було витребувано у Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином завірений розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням № 61409591 з примусового виконання виконавчого листа № 194/505/18 від 09 липня 2019 року, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням фактичного та документально підтвердженого доходу боржника станом на 31 травня 2021 року.

На виконання ухвали апеляційного суду, державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було складено та надано два розрахунки заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості, який надійшов на електронну адресу апеляційного суду 20 липня 2022 року, сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів станом на 01 травня 2021 року становить 120 300,77 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, який надійшов на поштову адресу апеляційного суду 15 серпня 2022 року, сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів станом на 01 травня 2021 року становить 177 884,73 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги як належний та допустимий доказ розрахунок заборгованості, який надійшов на електронну адресу апеляційного суду 20 липня 2022 року, оскільки він не скріплений електронним цифровим підписом.

Відповідно до частини восьмої статті 14 ЦПК України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною восьмою статті 43 ЦПК України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Отже, колегія суддів приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу розрахунок заборгованості, який надійшов на поштову адресу апеляційного суду 15 серпня 2022 року, згідно якого сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів станом на 01 травня 2021 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 177 884,73 грн.

Однак, враховуючи те, що відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А також те, що саме позивач визначив межі заявлених ним позовних вимог розміром заборгованості по аліментам в розмірі 170 127,12 грн. та не подавав заяв до суду першої інстанції з приводу збільшення розміру позовних вимог, колегія суддів перевіривши правильність нарахованої державним виконавцем заборгованості у спірний період, погоджується з ним.

Також, колегією суддів перевірено розрахунок пені, наведений судом першої інстанції, та виходячи із визначеного розміру заборгованості в сумі 170 127,12 грн. вважає його вірним, з урахуванням всіх вимог чинного законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції правильно зроблено розрахунок нарахованої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, доказів на його спростування відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 194/505/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шапкун Ю.В., ОСОБА_2 (а.с.48).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні скарги адвоката Шчекіч І.В., яка діяла в інтересах боржника ОСОБА_1 - залишено без змін (а.с.53-56).

Суд апеляційної інстанції, зокрема, вважав недоведеними та безпідставними доводи апелянта щодо сплати ОСОБА_2 суму аліментів на утримання дітей в розмірі 20 413,07 грн. у спірний період, які ОСОБА_1 переводила на картковий рахунок ОСОБА_5 , оскільки матеріали скарги не містять підтвердження факту передачі ОСОБА_5 грошових коштів саме ОСОБА_2 , а документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_5 , як представника стягувача ОСОБА_2 за виконавчим провадженням, не надано. Крім того, в судовому засіданні представник стягувача адвокат Тарковська Т.В. заперечувала факт передачі вищезазначеного розміру аліментів ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи представника апелянта ОСОБА_1 щодо неврахування у розрахунку заборгованості по аліментам здійснених нею грошових переказів на картковий рахунок ОСОБА_5 , колегія суддів відхиляє, оскільки як установлено судом при розгляді цієї справи та справи № 194/505/18 щодо оскарження дій державного виконавця, будь-яких доказів на підтвердження доводів, що грошові кошти перераховувалися відповідачем саме в якості аліментів чи погашення заборгованості по аліментам на утримання дітей відповідачем саме у спірний період, який визначений межами позовної заяви, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Клопотань щодо допиту певних осіб в якості свідків чи призначення у справі відповідної судової експертизи не заявлено.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко