Справа №760/8381/22 2-з/760/521/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Жовноватюк В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до судуіз позовом до ОСОБА_3 , треті особи : Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна, П`ята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 20.07.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання .

13.09.2022 представник заявника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка була передана судді 27.09.2022. Просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_4 , а саме :

1) Земельну ділянку площею 0.0713 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008 ;

2) Будинок загальною площею 63.6 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000.

Вирішуючи дану заяву за наведеними в ній підставами, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, позивач заявляє вимоги про визнання права власності на майно, на яке просить наразі накласти арешт. В своєму позові позивач зазначає, що є племінницею бабусі, якій раніше належали на праві власності вищезазначений будинок і земельна ділянка. Давно бабуся склала заповіт на позивача, в якому заповіла все своє майно їй. Позивач стверджує, що всі сусіди можуть підтвердити, що тільки позивачу бабуся могла заповісти своє майно.

Далі позивач продовжує, що коли після смерті бабусі позивач звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, то дізналася, що наведений будинок і земельна ділянка переоформлені на відповідача у справі ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання. Також позивач зазначає, що після укладення такого договору, ще було "виготовлено" заповіт від імені бабусі на вищенаведене майно на доньку відповідача у справі.

Позивач стверджує, що бабуся не могла укласти ці два правочини. Наводить відомості про те, що Солом`янським районним судом міста Києва вже відкрито провадження і розглядається справа між тими самими сторонами про визнання такого договору довічного утримання та заповіту недійсними. В даному ж провадженні позивач також наводить відомості про те, що бабуся не могла підписати цей договір і заповіт, проте відповідної вимоги в позові не ставить. Також викладає обставини того, що , на її думку, даний договір довічного утримання є неукладеним, тому що не містить всіх обов`язкових умов необхідних для такого виду договорів. Підставою даного позову також визначає ст.1212 ЦК України - це безпідставно набуте майно.

Проаналізувавши викладені позивачем обставини на підтвердження своїх позовних вимог і визначені нею підстави свого позову, суд наголошує позивачу на необхідності визначитися із підставами саме даного позову і відповідно чітко сформулювати свої позовні вимоги.

З урахуванням наведеного звертатися до суду із відповідною заявою про їх (таких вимог) забезпечення.Відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику , про що постановляє ухвалу.

Позивачем (заявником) всупереч положенням п.п.3, 4 ч.1 ст.151 ЦПК України з урахуванням наведеного судом вище не визначені підстави свого позову і про це не зазначено у цій заяві.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову, -повернути заявнику, про що постановити ухвалу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.С. Жовноватюк