Справа №333/710/22
Провадження №2/333/2143/22
РІШЕННЯ

Іменем України

29 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої - судді Варнавської Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кравченко О.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Стариченка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 . Посилається на те, що вона є власницею Ѕ частини цієї квартири на підставі договору дарування частки квартири від 15.06.2020 р. Відповідач є співвласником іншої Ѕ частки квартири, в ній проживає. Рішенням суду від 08.02.2021 р. по справі №333/5362/20 ОСОБА_1 виділено у користування ізольовану кімнату площею 14,3 кв.м, разом з лоджією 2,25 кв.м; ОСОБА_2 кімнат площею 15,6 кв.м, кімнату площею 9,4 кв.м та балкон площею 0,945 кв.м; а приміщення коридору площею 7,3 кв.м.; кухні площею 13,3 кв.м. та санвузлу площею 4,3 кв.м залишені у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після набуття права власності позивачка неодноразово намагалась до неї вселитися. Проте, відповідач не впускає її в квартиру, мотивуючи неможливістю спільного проживання.

Ухвалою судді від 04.02.2022 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження.

19.07.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Стариченко М.П. позов не визнає, зазначає, що відповідач не проти вселення позивачки в квартиру, доказів будь-яких розмов між сторонами не надано. ОСОБА_2 та його дружина з 31.03.2021 року по 27.04.2021 р. перебували на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №7», тому 10.04.2021 року не могли надати доступ до квартири. Відповідач готовий в будь-який час надати екземпляр ключів від квартири. Відповідач пропонував позивачці матеріальну компенсацію за право власності на житло, проте позивачка відмовлялась. Вважає, що ця заява є засобом тиску на відповідача. Позивачка має у власності інше житло, не має реального бажання проживати в цій квартирі, між сторонами взагалі відсутній спір.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Кравченко О.В. позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Додатково пояснили, що вели перемовини з відповідачем стосовно продажу належної позивачці частки відповідачеві, проте не дійшли згоди щодо цього. На її усні звернення надати ключі від квартири, відповідач під різними приводами відмовляв.

Відповідач та його представник адвокат Стариченко М.П. проти позову заперечували. Відповідач зазначив, що не проти того, щоб позивачка проживала в квартирі, проте надати ключі їй не може, оскільки не має копії, для її виготовлення потрібен час та гроші. В кімнаті, яка була виділена позивачці в користування рішенням суду, знаходяться їх меблі, вони не звільняли її.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 . Вона зверталась до нього за юридичною консультацією щодо права користування часткою квартири в Південному мікрорайоні. Після того, як за рішенням суду їй було виділено в користування кімнату в квартирі, вона попросила його бути присутнім під час спілкування з іншим співвласником цієї квартири. 26.08.2021 року він разом з позивачкою та її чоловіком прибули до цієї квартири, відкрив відповідач. ОСОБА_1 спілкувалась з ним, спочатку з приводу викупу відповідачем належної позивачці частки. Потім ОСОБА_1 попросила дати їй ключі, але ОСОБА_2 сказав, що дасть наступного разу, коли зробить копію. Він цю розмову знімав на відео, яке було надіслано позивачці на мобільний телефон через месенджер «Вайбер».

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що вона є знайомою ОСОБА_1 та працює в агентстві нерухомості, тому була запрошена ОСОБА_1 для оцінки квартири, частка якої їй належить. 19.06.2021 року вона разом з позивачкою прибула до квартири, оцінила її, висловила орієнтовну вартість цієї квартири. В квартирі був ОСОБА_2 та донька його дружини. Саме донька більше спілкувалась з приводу квартири. На питання ОСОБА_1 щодо ключів, їй відповіли, що вони викуплять частку, тому ключі їй будуть не потрібні. Перешкод зайти до квартири, оглянути її ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що вона є донькою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_6 . Зі слів матері знає, що частка квартири, де живе ОСОБА_2 належить ОСОБА_1 31.05.2021 року прийшла ОСОБА_1 з метою обговорити, як розпорядитися квартирою. Вона назвала ціну, яку хотіла б отримати за належну їй частку, але така ціна їх не влаштувала. В інший день ОСОБА_1 прибула з ріелтором, подивитись на квартиру. Зі слів матері їй відомо, що ОСОБА_1 зверталась до них з приводу користування кімнатою, чи самою, чи пустити орендаря.

Свідок ОСОБА_6 повідомила в судовому засіданні, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 два рази приходила до них з приводу квартири, вони пустили в квартиру, перешкод не чинили. Вона не заперечувала проти її вселення. Зараз в кімнаті, яка виділена позивачці, знаходяться їх меблі.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані матеріали, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування частки квартири від 15.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Вовк І.І. за номером 3301, позивачка ОСОБА_1 є власницею Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 судом встановлено, що вона є трьохкімнатною, загальною площею 67,4 кв.м (а.с.9-10).

Рішенням суду від 08.02.2021 року по справі №333/5362/20 встановлений порядок користування вказаною квартирою. Виділено ОСОБА_1 у користування ізольовану кімнату площею 14,3 кв.м, разом з лоджією 2,25 кв.м, а ОСОБА_2 виділено у користування кімната площею 15,6 кв.м, житлову кімнату площею 9,4 кв.м та балкон площею 0,945 кв.м. приміщення коридору, кухні, санвузлу залишені у спільному користуванні (а.с.11-12).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначені обставини, що свідчать про наявність перешкод у позивачів для доступу у квартиру, суд вважає, що вимоги позивача в частині вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_1 , як і відповідач має право користуватись оспорюванню квартирою. Також судом встановлено, що мають місце перешкоди у користуванні квартирою позивачкою ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_2 , оскільки позивачка не має ключів від оспорюваної квартири, відповідач ключі їй не надає.

Оглянувши в судовому засіданні відеозапис зустрічі позивачки ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 в оспорюваній квартирі 26.08.2021 року, зроблений свідком ОСОБА_3 , судом встановлено, що ОСОБА_2 відмовив ОСОБА_1 у наданні ключів від квартири, мотивуючи тим, що необхідно зробити їх копію, не дозволив пройти до її кімнати, посилаючись на те, що цей прохід буде відбуватись через належну йому кімнату. Суд вважає вказаний відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він представляє собою фрагмент відеозапису без видимих ознаків втручання в цей відеозапис. Зображений на ньому матеріал узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_3 , не суперечить поясненням сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Доводи представника відповідача про те, що відеозапис не повний, а лише фрагмент не приймаються судом до уваги, оскільки сторона подала доказ в тому обсязі, який вважала за необхідне для доведення своїх позовних вимог, вважаючи, що інші обставини не стосуються предмету розгляду справи. Відповідач не посилався на те, що 26.08.2021 р. під час зустрічі між ним та позивачкою відбувались інші події, які мають значення для розгляду справи по суті.

Та обставина, що сторони вели перемовини щодо продажу ОСОБА_1 своєї частки ОСОБА_2 не впливають на висновки суду щодо порушення прав позивачки на вселення до квартири.

Суд вважає, що відповідач не надає добровільної згоди на вселення позивачки до квартири, оскільки не надає їй ключі, не звільнив кімнату, яку виділено позивачці рішенням суду. Відповідач посилається на те, що згоден надати ключі ОСОБА_1 , проте, за час перебування справи в суді, не підготував копію ключів, на пропозицію суду передати ключі в судовому засіданні - відмовив, кімнату, яка виділена позивачці за рішенням суду, від своїх речей не звільнив. Що свідчить про те, що згода відповідача на вселення є формальною, фактично існують перешкоди у позивачки ОСОБА_1 в користуванні своєю часткою квартири.

Позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316,319,391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у здійсненні права користування шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська