П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 754/6654/17

Номер провадження 22-ц/824/8742/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року, постановлену під головуванням судді Панченко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Колекторне підприємство «Автокомплекс», громадська організація Київська міська організація «Військовий автоаматор», про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Колекторне підприємство «Автокомплекс», громадська організація Київська міська організація «Військовий автоаматор», з урахуванням подальших уточнень, про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року (т. ІІ а.с. 195-198) провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Колекторне підприємство «Автокомплекс», громадська організація Київська міська організація «Військовий автоаматор», про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, закрито, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 грн.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, 05 липня 2022 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не встановлено, не перевірено та не взято до уваги той факт, що об`єкт незавершеного будівництва може виступати майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними. Судом не враховано, що позовні вимоги у цій справі обґрунтовуються новими правовими висновками, викладеними Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц та не є тотожними обставинам справи № 754/10187/15-ц за якою 22 листопада 2016 року судом було прийнято рішення. В свою чергу, нетотожність хоча б одного з наведених чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

27 липня 2022 року від відповідача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми права щодо закриття провадження, крім того, справа яка вже була розглянута і де встановлювалися та досліджувалися обставини щодо гаражних боксів була витребувана судом, та як наслідок, було постановлено оскаржувану ухвалу.

Скаржник та відповідач до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси.

Треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи наведене та виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, виходив з того, що позовна заява з такими ж сторонами з тим самим предметом та з тими ж підставами була розглянута судом у справі № 754/10187/15-ц, за результати якої, судом було прийнято відповідне рішення.

Щодо вищевказаного висновку суду колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 754/10187/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна придбаного під час спільного проживання.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до даними Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Як вбачається з ЄДРСР, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року у справі 754/10187/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею прав і обов`язків забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на гаражні бокси № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , залишено без задоволення. Рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

З вказаного рішення вбачається, що предметом спору у справі 754/10187/15-ц є, зокрема, визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прав і обов`язків забудовника на об`єкт незавершеного будівництва гаражних боксів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, виділивши в порядку поділу спільного майна подружжя та визнавши за ОСОБА_1 прав і обов`язків забудовника на об`єкт незавершеного будівництва гаражний бокс № НОМЕР_1 , який не введено в експлуатацію.

Із позовної заяви з врахуванням заяви про зміну предмету позову вбачається, що предметом даного позову є визнання майнових прав забудовника за договорами забудови № 3769 від 21.08.2007р. та № 3759 від 11.08.2007р. на гаражні бокси № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 спільним майном подружжя та виділення частки із спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 майнове право забудовника на гаражний бокс № НОМЕР_1 , який не введено в експлуатацію.

Отже, з позовної заяви у цій справі, а також зі змісту рішення суду у справі 754/10187/15-ц вбачається, що предмети спору у цих справах є тотожними - визнання майнових прав забудовника за договорами забудови №3769 від 21.08.2007р. та № 3759 від 11.08.2007р. на гаражні бокси № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 спільним майном подружжя, та поділ майна шляхом визнання за ОСОБА_1 майнового права забудовника на гаражний бокс № НОМЕР_1 , який не введений в експлуатацію.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовуються у даній справі та справі № 754/10187/15-ц тим, що у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, сторонами було побудовано гаражні бокси № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , які не введено в експлуатацію.

Суб`єктний склад учасників у цій справі відповідає сторонам, які брали участь у справі 754/10187/15-ц.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, та справі 754/10187/15-ц одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, проте помилково послався на п.4. ч.1 ст. 255 ЦПК України замість п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року закрито провадження у даній справі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 грн.

У прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить скасувати вищевказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали скаржник посилається на те, що підстави даного позову не є тотожними підставам позову у справі № 754/6654/17, а також, що судом не встановлено, не перевірено та не взято до уваги той факт, що об`єкт незавершеного будівництва може виступати майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними. При цьому, жодних доводів щодо незгоди з ухвалою суду в частині стягнення зі скаржника витрат на правничу допомогу, остання не зазначила.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не входить в обговорення питання щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Посилання скаржника на те, що позовні вимоги у цій справі обґрунтовуються новими правовими висновками, викладеними Верховним Судом у своїх постановах, а відтак, позови не є тотожними, є помилковим, оскільки зміна судової практики не є підставою для звернення до суду з аналогічним позовом, оскільки спір вже вирішувався в судовому порядку.

Посилання скаржника на те, що судом не встановлено, не перевірено та не взято до уваги той факт, що об`єкт незавершеного будівництва може виступати майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними, є безпідставним, оскільки оцінка зазначеному факту може надаватися судом лише при вирішення спору по суті, та не може бути надана при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура