г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1332/22
Номер провадження 2/213/1103/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/1332/22 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні, та стягнення компенсації втрати частини доходу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач з 14 липня 2000 року по 17 липня 2017 року працював монтером колії в регіональній філії «Донецька залізниця»АТ «Українська залізниця». Звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Відповідач виплачував працівникам заробітну плату не в повному розмірі, і не розрахувався з позивачем в день його звільнення, має перед ним заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 9867,00 грн., по компенсації за 27 днів невикористаної відпустки у розмірі 5475,87 грн., та допомоги при скороченні в розмірі 6226,83 коп., тобто всього у розмірі 21569,70 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати просить також стягнути на свою користь суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 12585,92 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Посилається на те, що не має можливості підтвердити вказані позивачем обставини, оскільки на цей час вся документація знаходиться у м. Лиман, де ведуться активні бойові дії та доступу до неї немає. Не погоджується із розміром нарахованої позивачу заробітної плати за березень 2017 року, яка становить 2394,55 грн., а не 2512,56 грн., як зазначає позивач, посилаючись на довідку АТ «Ощадбанк», сумою компенсації за невикористану відпустку, оскільки позивач вказує 27 днів, тоді як у наказі про його звільнення вказано 26 днів відпустки.Надані позивачем щомісячні розрахунки заробітної плати, ніким не підписані, є довільної форми, не містять посилань на бухгалтерські документи, тобто не є документами бухгалтерського обліку, відповідачу їх походження не відоме. Все це викликає сумнів щодо достовірності доказів, наданих позивачем.

Крім того, з 16 березня 2017 року,у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, на підприємствах встановлений початок простою для всіх працівників виробничих підрозділів, нарахування заробітної плати було припинено, первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку (табеля обліку робочого часу, графіки роботи, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше за період з березня по липень 2017 року), з непідконтрольної території до AT «Укрзалізниця» не передавались, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати здійснити неможливо.

На думку відповідача, сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. В зв`язку з дією форс-мажорних обставин АТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати та господарської діяльності, тому у відношенні позивача трудового правопорушення не скоєно.

Також просить звернути увагу суду на те, що позивачем при поданні позовної заяви не враховується норма Податкового кодексу щодо оподаткування доходу у вигляді заробітної плати.

Вважає також, що у зв`язку з відсутністю нарахуваннязаробітної плати колишнім працівникам Дирекцій, відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання.

30.06.2022 позовна заява отримана судом.

04.07.2022 позовна заява залишена без руху.

21.07.2022 від позивача надійшла уточнена позовна заява.

26.07.2022 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За клопотанням представника позивача витребувано докази по справі.

16.08.2022, 22.08.2022 надійшли докази на виконання ухвали суду.

14.09.2022 відповідач скористався правом надання відзиву на позов.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 14.07.2000 року по 17.07.2017 року перебував у трудових відносинах з Микитівською дистанцією колії Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.5-8).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Наказом начальника Донецької дирекція залізничних перевезень від 17 березня 2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у структурному підрозділі залізниці з 20.03.2017 року.

Пунктами 2 - 8 зазначеного наказу працівників зобов`язано на час простою виходити на свої робочі місця згідно графіку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої». На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівника провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.13).

Наказом в.о. начальника Дебальцевської дистанції колії від 20 березня 2017 року №207 початок простою було встановлено у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.12).

Згідно з Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 10651/ДН-ОС від 14.07.2017 року ОСОБА_1 з 17.07.2017 року звільнений з посади монтера колії 4 розряду 23 околотку Дільниці з поточного утримання колії № 7 ВП "Дебальцевська дистанція колії" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.9).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 26 днів відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем.

Позивачем, в підтвердження не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табулеграми) за березень-липень 2017 року, в яких зазначені суми:

-за березень 2017 року всього нараховано 3011,31 грн., сума до виплати 2394,55 грн.,

-за квітень 2017 року всього нараховано 2342,21 грн., сума до виплати 1862,49 грн.,

-за травень 2017 року всього нараховано 2450,08 грн., сума до виплати 1948,26 грн.,

-за червень 2017 року всього нараховано 1602,57 грн., сума до виплати 1274,33 грн.,

-за липень 2017 року (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) всього нараховано 12290,59 грн., сума до виплати 9835,53 грн.

Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав 21696,76 грн., до виплати 17315,16 грн.

До розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмами) входить оплата простоїв (код 340).

З інформації, наданої суду АТ «Ощадбанк», вбачається, що останні надходження на картку позивача відбувалися у березні 2017 року у сумі 2512,56 грн. з позначкою «заробітна плата за лютий 2017 року». В період з квітня 2017 року по липень 2017 року включно надходження на картку відсутні (а.с.20-34).

Згідно з випискою про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім`я позивача, на рахунок останнього у 2017 році надходила заробітна плата у січні, лютому та 07.03.2017 на суму 2512,56 грн. (з позначкою заробітна плата за лютий 2017 року). В період з квітня по вересень 2017 року надходжень по заробітній платі на картку не було (а.с.35-37).

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини.

Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10), «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.ст. 74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено наступне:

- позивачем на підтвердження розміру нарахованої йому заробітної плати за березень - липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати;

- зазначені розрахункові листи (табулеграми) видані відповідачем ВП ПЧ Дебальцеве СП "ДДЗП" філії "Дон.зал." ПАТ У (, що відповідає ЄДРПОУ Регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця");

- видача розрахункових листів заробітної плати працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України "Про оплату праці". При цьому наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами не вимагається;

- представником відповідача ці відомості не спростовані;

- розрахунки заробітної плати узгоджуються з наказом начальника Донецька дирекція залізничних перевезень від 17.03.2017 року №236/ДНД про встановлення початку простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року, зокрема: згідно розрахунків заробітної плати позивачу нараховано оплату простоїв: у березні 2017 року - 11 днів (135 год.), у квітні 2017 року - 19 днів (152 год.), у травні 2017 року - 20 днів (159 год.), у червні 2017 року - 13 днів (104 год.), у липні 2017 року - 3 дні (24 год.) (а.с. 12-16);

- відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість по оплаті за час простою. Так само ним не оспорюється наявність зазначеного наказу, факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення його саме 17.07.2017 року;

- доводи відповідача у відзиві на позовну заяву ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати. На думку суду, доводи відповідача про те, що з березня 2017 року не надходять документи для перерахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16.03.2017 року, є необґрунтованими, оскільки згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати;

- відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за березень-липень 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі. За таких обставин, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення);

- розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом від 14.07.2017 року №10651/ДН-ОС про припинення трудового договору, який був виданий в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Подлузським В.О., тобто посадовою особою відповідача. Будь-які доводи щодо незаконності цього наказу відповідачем не наведені. Саме в цьому наказі зазначена кількість днів невикористаної відпустки та виплата одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, на компенсацію якої має право позивач;

- відповідно до наказу про припинення трудового договору роботодавець повинен був виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що така допомога позивачу виплачена не була. Розмір не виплаченої вихідної допомоги при звільненні позивача відповідачем не спростований шляхом надання належних доказів.

- доводи відповідача про те, що науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на його користь за березень-липень 2017 року.

У березні 2017 року позивачу нарахована сума 3011,31 грн., яка згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу врахована для страхового стажу, з чого слідує, що з цієї суми перераховані відповідні податки та збори.

Таким чином, за відрахуванням податків та зборів розмір заробітної плати, яка належала до виплати позивачу у березні 2017 року, становить 2394,55 грн.

Отже, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 2394,55 грн., без відрахування відповідних податків та зборів.

За період з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року відповідачем позивачу нараховано заробітної плати: квітень 2017 року - 2342,21 грн., травень 2017 року 2450,08 грн., червень 2017 року 1602,57 грн., липень 2017 року 12290,59 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки 5475,87 грн. та вихідної допомоги 6226,83 грн.), а всього 18 685,42 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням податків та зборів.

Щодо розбіжності в кількості днів невикористаної відпустки.

У наказі №10651/ДН-ОС від 14.07.2017 про припинення трудового договору, зазначена кількість днів невикористаної ОСОБА_1 відпустки 26 днів, на компенсацію якої він має право.

У розрахунковому листі за липень 2017 року, сума компенсації за невикористану відпусту розрахована за 27 днів у розмірі 5475,87 грн.

У зв`язку з тим, що суд приймає до уваги та вважає належними відомості, зазначені у розрахункових листах (табулеграмах), наданих позивачем, а розбіжність між даними, зазначеними у розрахунковому листі та наказі про припинення трудового договору щодо кількості днів невикористаної відпустки є мінімальною і може бути наслідком арифметичної помилки, при стягненні нарахованої заробітної плати враховується саме зазначена у розрахунковому листі сума 5475,87 грн. за 27 днів невикористаної відпустки.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, суд зазначає наступне.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими.

Компенсація судом розраховується станом на день подання позовної заяви до суду.

Однак, оскільки вихідна допомога при звільненні має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3 «Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не нараховується.

Таким чином, загальна сума грошових доходів за період березень-липень 2017 року, на яку слід здійснити нарахування компенсації, становить 14853,14 грн.:

-2394,55 грн. (заробітна плата за березень 2017 року);

-2342,21 грн. (заробітна плата за квітень 2017 року);

-2450,08 грн. (заробітна плата за травень 2017 року);

-1602,57 грн. (заробітна плата за червень 2017 року);

-6063,76 грн. (заробітна плата за липень 2017 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку ( 12290,59 грн. 6226,83 грн.).

Суд погоджується з розрахунком позивача, згідно з яким загальний приріст індексу споживчих цін за період заборгованості зі сплати заробітної плати з липня 2017 року по липень 2022 року (дата звернення до суду з позовом - 30.06.2022) становить 58,35% (1,054*1,098*1,041*1,050*1,100*1,038*100= 158,35 - 100 = 58,35%).

Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень-липень 2017 року - з липня 2017 року по липень 2022 року - складає 8666,82 грн. (14853,17 грн. х 58,35%).

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст.18, ст. 162.1.3, ст.168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач від його сплати звільнений.

Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2394,55 грн., без урахування податків та зборів.

- за квітень 2017 року 2342,21 грн., травень 2017 року 2450,08 грн., червень 2017 року 1602,57 грн., липень 2017 року - 12290,59 грн. (з урахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку), а всього 18 685 (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 45 коп. з урахуванням податків та зборів;

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 8666 (вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 82 коп. з урахуванням податків та зборів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання ВПО АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання ВПО АДРЕСА_3 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», , юридична адреса: м. Київ, вул. ЕЖИ ГЕДРОЙЦЯ, 5, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», адреса: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, .

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Попов