28.09.2022
Справа № 696/235/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі скаржника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Мелікян Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування обмеження у праві керування транспортними засобами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування обмеження у праві керування транспортними засобами.

Вказана скарга мотивована тим, що скаржник є боржником по виплаті аліментів (виконавче провадження № 60736578), у зв`язку з чим по відношенню до нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, що значно обтяжує його життя та побут, так як він має інвалідність 2-ої групи. Йому потрібно обмежуватись у фізичних навантаженнях та потрібно право керування автомобілем. 08 серпня 2022 року він дізнався про вказане обмеження, коли був зупинений працівниками поліції при керуванні транспортними засобом. 23.08.2022 року, скаржник звернувся особисто до Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо скасування обмеження керування ним транспортними засобами, у зв`язку із вище зазначеними обставинами, але отримав відмову, яку вважає протиправною. Скаржник зазначає, що згідно п.2 ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I. II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю, а тому просить скасувати обмеження керування ним транспортним засобом.

У судовому засіданні скаржник наполягав на задоволенні такої скарги.

У судовому засідання представник районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) заперечувала проти скасування обмеження керування транспортним засобом.

Також проти вимог скарги заперечувала і стягувач.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що під час виконання виконавчого провадження № 60736578 по виконанню судового наказу 696/235/19 від 22.11.2019р., виданого Кам`янським районним судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно.

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів в розмірі 30 389 грн. (за період з 12.03.2019 по 13.09.2021 року) головним державним виконавцем Кам`янського РВ ДВС Білоконем І.П. від 13 вересня 2021 року винесено постанову, якою було встановлено тимчасове обмеження скаржнику у праві користування транспортними засобами до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за вказаним провадженням станом на 12.09.2022 року сукупний розмір заборгованості становить 43 307 грн. 20 коп.

Як вбачається з матеріалів вказаної скарги ОСОБА_1 не погоджується із вказаними відносно нього обмеженнями та просить суд скасувати встановлені обмеження керування ним транспортними засобами, мотивуючи свої вимоги тим, що така можливість необхідна йому для працевлаштування та за станом здоров`я - для обмеження фізичних навантажень та наявною інвалідністю.

Нормами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Державним виконавцем до суду були надані довідки-розрахунки, із яких судом вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у боржника наявна і на час звернення боржника із вказаною заявою.

Таким чином судом встановлено, що боржником належним чином не виконуються свої зобов`язання щодо сплати аліментів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином із норм чинного законодавства вбачається, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06.02.2018р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і до Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час винесення оспорюваних постанов) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Статтю 11 ЗУ «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої (в редакції закону, який діяв на час винесення вказаних оспорюваних постанов) строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю І, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Суд зазначає, що він розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що безпосередньо визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Разом із тим, заявником, як вже зазначалося вище, до суду не було надано жодних доказів наявності підстав, передбачених п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». В той же час з отриманих судовому засіданні пояснень вбачається, що заявник не має транспортного засобу на праві власності. Сам факт звернення Управління соціального захисту населення до лікувального закладу з проханням заповнити посильний лист для встановлення показань на забезпечення автомобілем для осіб з інвалідністю, ці обставини не спростовує. При дослідженні доручення на керування транспортним засобом, суд виходить з того, що воно видане 07 вересня 2022 року, тобто вже після звернення до суду із скаргою, а тому не може обґрунтовувати потребу у керуванні транспортними засобами або обмеження у користуванні таким транспортним засобом у минулому, що передувало як часу встановлення обмеження державним виконавцем, так і часу виявлення такого обмеження скаржником.

Також, скаржником не заперечується той факт, що він має заборгованість зі сплати аліментів, не виконуючи таким чином рішення суду.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та не спростовано заявником у судовому засіданні належними та допустимими доказами, станом на момент винесення оскаржуваної постанови від 13.09.2021 року у державного виконавця не було підстав не застосовувати вказані обмеження, оскільки групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 08.10.2021 року.

Суд констатує, що скаржником не було доведено жодним належним та допустимим доказом факту порушення державним виконавцем норм ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо підстав застосування до нього вказаних тимчасових обмежень.

Суд зазначає, що закон спрямований на забезпечення належного виконання рішень щодо стягнення аліментів з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів вивчених судом у судовому засіданні, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вказана скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування обмеження у праві керування транспортними засобами.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому повну ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днівз дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя : В.В. Шкреба