ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 389/2676/19

провадження № 22-ц/4809/119/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач) Дуковського О.Л.

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач: Управління державного агентства рибного господарства у Кіровоградській області;

відповідач: ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2021 року, у складі головуючого судді Ябчик Н.М., у справі за позовом Управління державного агентства рибного господарства у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної державі внаслідок вилову водних ресурсів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Управління державного агентства рибного господарства у Кіровоградській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, що заподіяна державі внаслідок вилову водних ресурсів.

Просило стягнути з відповідача на користь Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області шкоду заподіяну незаконним виловом водних біоресурсів у розмірі 40477,00 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн .

В обґрунтування позову зазначало, що 31.01.2019 о 14.30 год. на річці Інгулець біля села Диківка Знам`янського району Кіровоградської області, відповідач порушив правила рибальства, а саме: ловив рибу в забороненому місці на зимувальних ямах підсаком та зловив 460 штук плітки, 35 штук окуня, 46 штук карася, чим порушив п. 3.15, 4.14.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 269/3562., п. 14 ст. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення любительського та спортивного рибальства» та ст.ст. 27, 63 Закону України «Про тваринний світ».

Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.05.2019, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Вказана постанова суду в установленому порядку відповідачем не оскаржена.

Вважає, що внаслідок вчинення незаконних дій, ОСОБА_1 було заподіяно матеріальну шкоду державі на суму 40477,00 грн , яка розрахована у відповідності до такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об`єктах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 № 1209. Управління зверталося до відповідача з сповіщенням щодо необхідності відшкодування заподіяних державі збитків, проте відповідач кошти не сплатив у зв`язку з чим управління звернулося до суду із заявою про стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області матеріальну шкоду заподіяну незаконним виловом водних біоресурсів в розмірі 40477,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що позивач у позовній заяві заявив вимогу про стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 3468,00 грн., а суд стягнув 40477,00 грн., тим самим вийшов за межі позовних вимог, а заяви про збільшення позовних вимог позивач не подавав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, а помилка у розмірі стягнення з відповідача шкоди є механічною, що не змінює позовних вимог.

Розмір завданої шкоди є доведеним належними та допустимими доказами та підтверджено відповідними розрахунками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Суд першої інстанції задовольняючі позовні вимоги послався на їх обґрунтованість та доведеність.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди державі внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів у розмірі 40477,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.03.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.85 КУпАП, чим завдав збитки в сумі 40477,00 грн.. ( том 1 а.с.10-12).

Відповідачем було порушено п.3.15, п.4.6 Правил любительського та спортивного рибальства, ст.ст.27, 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ.

Звернувшись із позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди в цивільному порядку позивачем було надано розрахунок матеріальної шкоди ,який проведений на підставі такси вказаної в додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2011 № 1209 «Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок Незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об`єктах України», сума заподіяної шкоди, становить 40477 грн. 00 коп. (том 1 а.с.9).

В матеріалах справи міститься сповіщення про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення адміністративного правопорушення вих. № 01-13/410 від 12.06.2019, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано відшкодувати збитки, заподіяні внаслідок вчинення адміністративного правопорушення в сумі 40477,00 грн у добровільному порядку ( том 1 а.с.13).

Вказане сповіщення було направлено відповідачу, проте у добровільному порядку відповідач не відшкодував завдану ним шкоду.

Суд першої інстанції правильно вказав, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України ( ст. 13 Конституції України , ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству за затвердженими таксами і методиками.

Статтею 10 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування (ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» ).

Відповідно до п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 269/3562), забороняється лов водних живих ресурсів: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих та інших матеріалів усіх видів і найменувань.

Згідно п. 2 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 33 від 18.03.1999, сітки відносяться до промислових знарядь лову.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні, зокрема, в перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог користування об`єктів тваринного світу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.

За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Питання відшкодування майнової шкоди, яка була заподіяна внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів не вирішено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Якщо питання про відшкодування винним майнової шкоди, завданої в результаті вчинення адміністративного правопорушення не вирішено, відповідно до частини 1 або частини 2 статті 40 КУпАП, то згідно частини 3 статті 40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини даної справи, встановив доведеність вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди державі внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди в сумі - 40477,00 грн є доведеним та підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів, вважає необгрунтованими посилання відповідача на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в прохальній частині позовної заяви зазначено суму 3468 грн , а не - 40477,00 грн .

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що позивач у прохальній частині припустився механічної помилки.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Позовні вимоги обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

14.09.2022 складено постанову.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний