№ 336/8756/21
провадження № 2/336/1299/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Куриленко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ Вердикт Капітал звернулось 28.10.2021 р. до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові зазначає, що 21.02.2019 р. між позичальником ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 40 644,52, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 21.02.2023 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 59,9%.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

20.09.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 р., що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Через невиконання відповідачем умов кредитного договору, останній станом на 17.09.2021 р. має заборгованість у сумі 83 175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37 980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36 592,80 грн.; пеня 5586,11 грн.

За позовом, посилаючись на ст.ст.512, 514, 516, 525, 526, 598, 599, 610, 615, 625, 1050 ЦК України та умови кредитного договору № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 р., ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 83 175,38 грн. та судові витрати (судовий збір 2270 грн. та витрати на правову допомогу 20 000 грн.).

Ухвалою від 10.11.2021 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 13.12.2021 р. з викликом сторін.

13.12.2021 р. розгляд справи було відкладено на 15.03.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті.

15.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р.

28.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 17.06.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

17.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 09.09.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Представник позивача направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.76, 77-81).

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, що 21.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалось надати позичальнику кредит у сумі 40644,52 грн., з датою повного погашення кредиту 21.02.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 59,9 % (а.с.7-11).

У пункті 1.1.3 договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року встановлено, що кредит надається одноразово 21 лютого 2019 року.

За змістом пункту 3.1 вказаного вище договору, зокрема, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до умов цього договору.

Кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди позичальника відступити свої права вимоги за цим договором будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином (пункт 8.1 договору).

За положеннями п.10.3 договору, зокрема, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було також погоджено Графік погашення кредиту, який викладений в додатку № 1 до кредитного договору № 014/1136/82/91831921, відповідно до якого погашення щомісячної заборгованості по кредиту здійснюється кожного місяця 21 числа щомісячними платежами (а.с. 12).

20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , що також підтверджується копією Реєстру боржників до вказаного договору та копією платіжного доручення № 1 від 14.02.2020 року про оплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» 1 698 522,49 грн. згідно договору №114/2-19-F (а.с.41, 42-45).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, станом на 17.09.2021 р. ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 83 175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37 980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36 592,80 грн.; пеня 5586,11 грн.

Ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань на вказаним вище кредитним договором та наявність у зв`язку з цим заборгованості, яка станом на 17.09.2021 р. складає 83 175,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37 980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36 592,80 грн.; пеня 5586,11 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклавши 21.02.2019 р. договір погодили, зокрема, дату повного погашення кредиту - 21.02.2023 року.

Доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі до пред`явлення позовної заяви у даній справі - суду не представлено. Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Суд також звертає увагу, що позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом щомісяця на фактичний залишок заборгованості у межах строку кредитування, відповідно до пункту 2.2 кредитного договору.

Встановлено, що заборгованість по пені у розмірі 5586,11 грн. сформувалась до 20.09.2019 року, що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 року (а.с. 46).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем до ухвалення рішення у даній справі заява про застосування позовної давності не подавалась.

Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року, заборгованості станом на 17.09.2021 року: за кредитом (тілом кредиту) 37 980,92 грн.; за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36 592,80 грн.; пені 5586,11 грн., що разом складає 83 175,38 грн.

Відповідачем, згідно змісту його письмового відзиву на позовну заяву, не заперечується факт укладення договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 року та отримання кредитних коштів за його умовами (а.с. 77-81).

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Такий висновок відповідає також правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №555/2428/15-ц (провадження №61-33582св18).

Твердження відповідача про те, що відсутність в матеріалах справи оригіналів документів, зазначених в додатках позовної заяви, а також належним чином засвідчених доказів, свідчить про недоведеність позовних вимог, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

В силу подожень ч.2 ст.76 ЦПК України, доказами у справі є, зокрема, письмові докази.

Згідно ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З наданих позивачем письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що вони містять напис «З оригіналом згідно», посаду та прізвище особи, яка їх посвідчила, а також дату.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу (ч.6 ст.95 ЦПК України).

В процесі розгляду справи відповідач не заявляв клопотань про витребування оригіналів письмових доказів, а тому справа розглянута судом за наявності належним чином засвідчених копій.

Доказів сплати боргу первісному кредитору відповідач суду не надав, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, у встановленому законом порядку (ст.12, 81 ЦПК України) не спростував, а інші доводи ОСОБА_1 не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову з мотивів, що наведені судом вище.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2270 грн.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 20000,00 гривень, позивачем надано до місцевого суду копію договору №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», згідно умов якого, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.61-64).

Крім того, ТОВ «Вердикт Капітал» надано копію прайс-листа адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 34 від 27 вересня 2021 року, копію витягу від 30.09.2021 року з акту №3 про надання юридичної допомоги та копію платіжного доручення № від 04 жовтня 2021 р (а.с.65, 66, 67, 68).

З копії платіжного доручення № від 04 жовтня 2021 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» на рахунок адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» перераховано 200000,00 гривень, призначення платежу оплата за надання правової допомоги згідно договору № 05-03/2021 про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року, юридичну допомогу що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом щомісячного переказу суми на рахунок, зазначений у розділі 10 цього договору.

Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.2 договору №05-03/2021).

Згідно пункту 4.3 договору № 05-03/2021, якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати.

Пунктом 4.5 вказаного вище договору погоджено, що акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт.

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 34 від 27 вересня 2021 року (а.с.67) та витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи за позовом до ОСОБА_1 складає 20 000 грн.

Згідно витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року по клієнту ТОВ «Вердикт Капітал» були надані наступні послуги: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1500,00 грн., надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1500,00 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000,00 грн (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 8000,00 грн (4 години) (а.с. 68).

При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, суд приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», що підтверджуються матеріалами справи. А саме, АО «Лігал Ассістанс» було складено позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 83 175,38 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечував щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, а також зазначив про неспівмірність цих витрат зі складністю справи.

Виходячи з викладеного, враховуючи ціну позову, а також те, що спір у даній справі є малозначним; приймаючи до уваги, що відповідач є фізичною особою, суд дійшов висновку, що понесені ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу у доведеному розмірі не відповідають вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, 5-Б, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором № 014/1136/82/91831921 від 21.02.2019 р. в сумі 83 175,38 грн. (заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 37 980,92 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3015,55 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 36 592,80 грн.; пеня 5586,11 грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір в сумі 2270 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк