Справа № 214/3840/21
2/214/278/22
У Х В А Л А

Іменем України

23 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Пивовара Владислава Володимировича до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в особі Криворізької північної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товарна біржа Універсал-центр, про визнання права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу, посвідченим на товарній біржі, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пивовар В.В., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою 19 травня 2021 року, в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомості б/н від 25 січня 2002 року на Товарній біржі Універсал-Центр у Державної податкової інспекції в м. Кривому Розі в особі її представника Шевченка С.І., який діяв на підставі договору від 20 червня 2001 року.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 25 січня 2002 року ОСОБА_1 придбана житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі Універсал-Центр, продавцем за яким виступала Державна податкова інспекція м. Кривого Рогу. При укладенні договору всі істотні умови сторонами було погоджено, правовстановлюючі документи передано покупцеві ОСОБА_1 , а остання сплатила вартість придбаного майна. Таким чином, обидві сторони свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконали. Нотаріальне посвідчення договору не здійснювалось з огляду на реєстрацію його на товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України Про товарну біржу. У подальшому, 22 лютого 2002 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право приватної власності на придбану квартиру в КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі №38П-142-142, після чого на законних підставах стала власником квартири. Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, зокрема діяла спеціальна норма - ст.15 Закону України Про товарну біржу, на думку представника, відсутні підстави для визнання нікчемним вказаного правочину, адже права та інтереси сторін правочин не порушував, сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов, відбулося його повне виконання, нотаріальне посвідчення його не вимагалось, відтак договір є дійсним. Таким чином, питання визнання договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, дійсним не потребує додаткового вирішення. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним згідно з ч.3 ст.334 ЦК України. Так, з огляду на те, що наразі відсутня можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 25 січня 2002 року у зв`язку з припиненням товарної біржі, яка реєструвала договір, та відсутністю зв`язку з попередніми власниками квартири, в той час як відсутність нотаріального посвідчення договору ставить під сумнів його дійсність та обмежує права власника на вільне розпорядження майном, вказані обставини в сукупності визначають необхідність звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про визнання угоди дійсною. Відтак, на думку адвоката Пивовара В.В., право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, набуту нею на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2002 року, зареєстрованого та Товарній біржі Універсал-Центр має бути встановлено в судовому порядку за обраним способом захисту шляхом визнання права власності на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання у справі призначено на 15 березня 2022 року 15.00 год. (а.с.29-30).

10 червня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з долученням доказів його направлення стороні позивача. У відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

24 червня 2022 року через канцелярію суду представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій він просить суд: визнати поважною причину пропуску строку позовної давності звернення до суду з позовом; поновити строк позовної давності; визнати дійсним договір купівлі-продажу №б/н від 25 січня 2002 року, укладений між Державною податковою інспекцією в м. Кривому Розі, від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі договору від 20 червня 2001 року, як продавцем, та ОСОБА_1 як покупцем, зареєстрований на Товарній біржі Універсал-Центр, за яким ОСОБА_1 набула у власність житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., придбану нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомості б/н від 25 січня 2002 року на Товарній біржі Універсал-Центр у Державної податкової інспекції в м. Кривому Розі в особі її представника Шевченка С.І., який діяв на підставі договору від 20 червня 2001 року.

Докази направлення уточненої позовної заяви позивачеві представником позивача не долучено.

Правом на участь в судовому засіданні представник позивача не скористався, подавши заяву про розгляд питання прийняття уточненої позовної заяви за відсутності позивача та його як представника.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від них суду не надходило.

З огляду на викладене, тривалість перебування справи у провадженні суду, та з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи суд вважає за можливе питання прийняття уточненої позовної заяви представника позивача вирішити за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому.

Суд, дослідивши зміст уточненої позовної заяви, письмові матеріали справи, дійшов такого висновку.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження №61-9545сво21).

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст.16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Так, у п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Дослідженням змісту уточненої позовної заяви встановлено, що представником позивача додатково пред`явлено немайнову вимогу про визнання дійсним договору купівлі-продажу, доповнено позов обґрунтуванням поважності пропуску строку позовної давності звернення до суду, який він просить поновити. Підстави позову у порівнянні з позовною заявою у первісній редакції залишились незмінними. Таким чином, за своїм характером уточнена позовна заява є заявою про зміну предмету позову.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

З огляду на розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, визначальними в даному випадку є процесуальні строки реалізації сторонами процесуальних прав, передбачених ЦПК України. Приписами ст.279 ЦПК України регламентовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

З аналізу положень ст.279 ЦПК України слідує, що реалізація позивачем наданого йому процесуального права на зміну підстав або предмету позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Суд зауважує, що провадження по справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Пивовара В.В. відкрите 14 лютого 2022 року, перше судове засідання призначено 15 березня 2022 року, наступне 09 червня 2022 року. При цьому, 10 червня 2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача з наведенням заперечень проти пред`явлених вимог, на підставі яких фактично представником позивача вимоги уточнено з поданням позовної заяви зі зміною предмету позову.

Таким чином, з огляду на тривалість перебування справи у провадженні суду, стадію її розгляду, обізнаність сторони позивача з наявністю ухвали суду від 14 лютого 2022 року про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, позивач та її представник мали достатньо часу для подання заяви про зміну предмету позову в межах встановлених законом строків.

Відповідно до ст.43, ст.44 ЦПК України, позивач як учасник справи у справах позовного провадження, зобов`язаний виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відтак, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як наголошує Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, «… заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що уточнена позовна заява подана представником позивача з пропуском визначених ст.ст.49, 279 ЦПК України строків. Оскільки з її змісту не вбачається наявності поважності причин пропуску такого процесуального строку, жодних обґрунтувань пропущення строку позивач та її представник не зазначають та питання поновлення його із зазначенням причин поважності не ставлять, тому суд вважає за необхідне поданий представником позивача процесуальний документ залишити без розгляду.

Окремо суд звертає увагу сторони позивача, що всупереч ч.5 ст.49 ЦПК України до заяви представником позивача не подано докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а також не долучено квитанцію про сплату судового збору за пред`явлення немайнової вимоги (992 грн. 40 коп.). Невідповідність заяви вимогам ЦПК України наряду із встановленими обставинами в сукупності виключають можливість прийняття її судом до розгляду.

Приймаючи зазначене рішення, суд зауважує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), рішення від 05 квітня 2018 року, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 49, 223, 260, 261, 279 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнену позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пивовара Владислава Володимировича до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в особі Криворізької північної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товарна біржа Універсал-центр, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу, посвідченим на товарній біржі (яка є заявою про зміну предмету позову) залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та апеляційному оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу складено та підписано 23 серпня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко