Справа № 464/8169/21 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1597/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Альфа Страхування» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

в листопад 2021 року позивач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі СК «Княжа») звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив стягнути із відповідача в користь позивача завдані збитки у розмірі 10 294 грн 96 коп.

Позов мотивовано тим, що 27 липня 2018 року між СК «Княжа» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0125367. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Ford», р.н. НОМЕР_1 . 14 липня 2019 року о 18.10 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo», р.н. НОМЕР_2 , в м. Львові на просп. Червоної Калини, 81, допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford», р.н. НОМЕР_1 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, внаслідок настання страхового випадку, звернувся страхувальник та надав усі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів, було складено страховий акт. У подальшому позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 30 000,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, Приватним акціонерним товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі СК «Альфа Страхування») було виплачено позивачу 19 705 грн 04 коп. Посилаючись на статті 993, 1187, 1194 ЦК України, статтю 27 Закону України «Про страхування» та статтю 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» (далі Закон № 1961-IV), позивач вважав, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 10 294 грн 96 коп., і така підлягає стягнення із відповідача в користь позивача.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували вартість виплаченого СК «Альфа Страхування» страхового відшкодування в порядку регресу за пошкодження автомобіля марки «Ford», р.н. НОМЕР_1 , саме у розмірі 19 705 грн 04 коп. Беручи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована в СК «Альфа Страхування», однак, позивач із заявою щодо неповного погашення страхової виплати до вказаної страхової компанії не звертався, а розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування є меншим за розмір страхової суми за договором обов`язкового страхування, суд дійшов висновку, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні його слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року, позивач оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплачує страхове відшкодування, у разі пошкодження транспортного засобу, в розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та за мінусом франшизи, якщо вона передбачена договором страхування. Знос та франшиза відшкодовуються винуватцем (заподіювачем шкоди). При цьому, розмір страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не впливає на порядок визначення розміру страхового відшкодування, у порядку визначеному законом, однак розмір такого відшкодування не повинен перевищувати цієї суми. Розмір заявленим позивачем до стягнення сум, відповідачем не спростовано та не заперечується.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини вчинення ДТП за участі автомобілів марки «Daewoo», р.н. НОМЕР_2 та «Ford», р.н. НОМЕР_1 , яка мала місце 14 липня 2019 року у м. Львові, а також вина ОСОБА_3 у її вчиненні, отримання страхувальником за договором добровільного страхування від позивача 30 000,00 грн страхового відшкодування, а також отримання останнім від СК «Альфа Страхування» 19 705 грн 04 коп. страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 , що встановлені судом першої інстанції повно та всебічно, учасниками справи не оспорюються.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дослідженню підлягають обставини щодо обґрунтованості та доведеності заявлених до винуватця (заподіювача шкоди) позовних вимог, які складають різницю між виплаченим страховиком винуватця позивачу, як страховику за договором добровільного страхування, страхового відшкодування, та виплаченим останнім своєму страхувальнику страхового відшкодування.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18).

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справа № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивачу третьою особою виплачено страхове відшкодування у розмірі, розрахованому відповідно до положень Закону №1961-IV, тобто за мінусом зносу та франшизи, різницю між цим страховим відшкодуванням, та страховим відшкодуванням, виплаченим позивачем за договором добровільного страхування, має сплати винуватець. Останній розмір цього відшкодування не заперечив, та не спростував.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності звернення позивача з вимогою до третьої особи про стягнення недоплаченого нею страхового відшкодування, якими суд першої інстанції мотивував відмову в задоволенні позову, ґрунтуються не неправильному тлумаченні норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскаржуване рішення слід скасувати, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, і як наслідок скасування рішення суду першої інстанції, та задоволення у зв`язку з таким скасуванням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову та за подання апеляційної скарги

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () 10 294 (десять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 96 коп. завданих збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич