Справа № 507/638/22
Провадження № 2/507/216/2022
Номер рядка звіту 71
"30" серпня 2022 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Вужиловського О.В.
при секретарі - Вододюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , треті особи: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Позивач вказує, що ОСОБА_1 являється матір`ю малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дітей записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 ч.1 СК України. Відповідач самоусунувся від виховання та догляду за дітьми, не займається їх вихованням, не спілкується з дітьми, не надає дітям матеріальної допомоги. Після народження дитини ОСОБА_1 не виконувала своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим дитина була передана на тимчасове перебування в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_2 . Відповідач жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилась її розвитком та вихованням, матеріально не утримує та не відвідує її. Тому, просили суд позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, свої вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.29).
Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи відповідно до ст. 128-130 ЦПК України (а.с. 32).
Треті особи в судове засідання не з`явились, заперечень не надали.
Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню по слідуючим підставам.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із свідоцтва про народження ОСОБА_3 видно, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю є відповідач по справі - ОСОБА_4 (а.с. 8).
Згідно актового запису про народження ОСОБА_3 видно, що відомості про батьків малолітньої ОСОБА_3 записані відповідно до ст. 135 ч.1 СК України (а.с. 9)
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4 від 27.04.2022 року видно, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 . У даному будинку умови проживання незадовільні (а.с. 10).
Із заяви ОСОБА_4 від 26.01.2022 року видно, що вона особисто звернулась в селищну раду із заявою про передачу її малолітньої дитини в патронажну сім`ю в зв`язку з незадовільними умовами проживання в її сім`ї (а.с. 12).
З наказу № 144/22 від 09.02.2022 року Подільської районної державної адміністрації Одеської області, розпорядження Подільської районної адміністрації Одеської області № 45/22 від 15.02.2022 року видно, що 10 лютого 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передано в сім`ю патронажного вихователя - ОСОБА_2 (а.с. 14-18).
Згідно розпорядження Подільської районної адміністрації Одеської області № 56/22 від 06.05.2022 року видно, що перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ї патронажного вихователя - ОСОБА_2 продовжено (а.с. 14-18).
З висновку органу опіки та піклування Подільської РДА від 02.06.2022 року № 01-22/398 видно, що було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийнято рішення, що в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно її дитини, так як вона вихованням дитини не займається, ніякої допомоги дитині не надає, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини (а.с.5-6).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно закону відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей та надавати їм матеріальну допомогу, чого добровільно не робить.
Таким чином, в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання своєї дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому її необхідно позбавити батьківських прав відносно дітей та стягнути з неї аліменти на утримання дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_4 належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі 4962 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 164-165, 180-182 СК України, суд, -
Позов органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , треті особи: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану по АДРЕСА_2 , фактично проживаючу АДРЕСА_1 , позбавити батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , фактично проживаючої у АДРЕСА_1 , на користь установи чи особи, на утриманні якої буде перебувати ОСОБА_3 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини від всіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2022 року до 11 грудня 2039 року.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , фактично проживаючої у АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , фактично проживаючої у АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 4962 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Суддя Любашівського
районного суду
Одеської області: О.В. Вужиловський