ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м.Суми

Справа №592/2960/22

Номер провадження 22-ц/816/741/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2022 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2022 року, позивач просив суд стягнути з дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 20065 грн. 97 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 16.11.2021 року по 17.05.2022 року в сумі 78968 грн. 60 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 10.08.2020 року він був прийнятий на роботу в дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на посаду нагрівальника металу 5 розряду в сталевар ний цех № 31. 15.11.2021 року його було звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, а саме: йому не було сплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 20065 грн. 97 коп. Вказує, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (м. Суми, вул. Комарова, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 20065 (двадцять тисяч шістдесят п`ять) грн. 97 коп.

Сягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (м. Суми, вул. Комарова, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2021 року по 17.05.2022 року в сумі 78968 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 60 коп. з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (м. Суми, вул. Комарова, 2, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача, відповідач не здійснив йому виплату всіх сум, що йому належать, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати в розмірі 20065 грн. 97 коп. підлягають задоволенню. Також суд виходив із правильності розрахунку позивача, відповідно до якого період затримки виплати заробітної плати склав 127 робочих днів, а середньомісячний заробіток 78968 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просить змінити рішення суду в мотивувальній частині щодо розміру середнього заробітку з 621,82 грн на 594,89 грн, а також в частині періоду нарахування середнього заробітку з 16.11.2021 по 23.02.2022 року та зменшити суму середнього заробітку до 20065 грн. 97 коп.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що йому не було надіслано копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви з додатками, не повідомлено про час та місце розгляду справи та не направлено копію самого рішення. Вказує, що суд погодився з неправильним розрахунком середнього заробітку, що зроблений позивачем. Зазначає, що у вересні 2021 року позивачеві було нараховано компенсацію за молоко в розмірі 216 грн. та за виконання державних та громадських обов`язків 3654,25 грн., у жовні 2021року нараховано виконання державних та громадських обов`язків. Зазначені виплати не враховуються при визначенні середнього заробітку, а тому сума середнього заробітку позивача складає 594 грн. 89 коп., а не 621 грн. 80 коп. як зазначено в судовому рішенні. При вирішенні спору судом не з`ясовано обставини справи та не застосовано норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказує, що роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Вказує, що ним прийнято рішення про припинення роботи підприємства через неможливість забезпечення роботою працівників та видано наказ від 24.02.2022 року № 24/П «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було видано наказ від 24.03.2022 року № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану». Крім того, внаслідок авіоудару 03.03.2022 року в ході ведення бойових дій Російською Федерацією було пошкоджено майно підприємства, в тому числі трансформатор електропідстанції, через що робота підприємства стала повністю неможливою. Зазначає, що листом від 28.02.2022 року № 2021/02.0-07 Торгово промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс мажорні обставини. За таких обставин затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини відповідача. Крім того, при визначенні розміру середнього заробітку судом не було враховано співмірність розміру втрат працівника внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні і заявлених до стягнення сум середнього заробітку.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а в іншій частині судове рішення не оскаржується, то відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК, в не оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи в період з 11.08.2020 року по 15.11.2021 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» (а. с. 5-6).

15.11.2021 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1ст. 36 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України (а редакції на день виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Разом з цим, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З листа управління Держпраці у Сумській області від 25.01.2022 року № С-950/17-08/2021/47 вбачається, що в ході проведеної управлінням Держпраці в Сумській області перевірки було встановлено, що в день свого звільнення позивач не працював, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за листопад 2021 року. Крім того, письмової вимоги станом на 25.01.2022 року, позивачем на адресу підприємства не надсилалося. Доказів направлення такої вимоги на адресу відповідача матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини 4 ст. 367 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч положень вищевказаних правових норм позивачем не було надано до суду доказів його звернення до відповідача з вимогою про розрахунок, що є підставою для застосування ст. 117 КЗпП України.

Однак, суд першої інстанції ці обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення питання, не перевірив і прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскарженій частині про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухваленню в цій частині нового про відмову в її задоволенні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, а підприємству ухвалою суду апеляційного суду від 14.07.2022 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги і враховуючи, що перегляд справи відбувся за апеляційною скаргою підприємства, проте підставою скасування оскарженої частині рішення місцевого суду були не доводи апеляційної скарги, а те, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги через неправильне застосування норм матеріального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 1488.60 грн. (2481х0.4х150%) .

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі по вимозі про сплату середнього заробітку не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку скасувати та ухвалити в цій частині нове.

В задоволенні позовних вимог про ОСОБА_1 про стягнення з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в розмірі 1488.60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко