П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року, повне судове рішення складено 03.11.2021, ухвалене суддею Малюком В.М.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2018 (помилково зазначено 02.10.2018) між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час син є повнолітнім і навчається у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» на факультеті історії та міжнародних відносин за напрямком підготовки «Маркетинг», на 2 курсі денної форми навчання. Самостійного доходу їхній син не має.

Зазначала, що навчання є платним і його вартість за перший курс становить 16 800 гривень і нею було сплачено суму в розмірі 10 000 грн (за перший семестр навчання).

Стверджувала, що відповідач узагалі не приймає участі в утриманні та вихованні сина.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 25% всіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення до суду із цим позовом і до закінчення сином навчання.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 , починаючи з 14.09.2021 і до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись із цим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через не з`ясування судом у повній мірі фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він не отримував копію позовної заяви, а відтак був позбавлений можливості врегулювати спір у позасудовому порядку, а також подати відзив на цю позовну заяву та докази, які мають значення для правильного вирішення справи. Вказував, що на даний час він перебуває в іншому шлюбі та має на утриманні другу дитину, а також батьків пенсіонерів. А тому він не немає можливості надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання у розмірі визначеному рішенням місцевого суду. Зазначав і те, що має намір укласти з позивачкою мирову угоду щодо його участі в утриманні сина, оплати за його навчання та інших потреб.

З огляду на наведене, просив змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з нього аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що відповідач проживає окремо від своїх батьків, а тому його твердження про те, що він утримує батьків пенсіонерів є безпідставним. При зверненні до суду із цим позовом нею враховано, що відповідач має на утриманні іншу дитину.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній, і просив оскаржене рішення суду змінити та стягнути з нього аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно.

Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Субота М.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення відповідача та представника позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2003 року, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року розірвано (а.с.3).

Позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.2003 (а.с.6).

На час звернення до суду із зазначеним позовом, син сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття і він навчається у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» на другом курсі факультету історії та міжнародних відносин за напрямком підготовки «Маркетинг», на денній формі навчання, яке є платним, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2024, що підтверджується довідкою, виданою цим навчальним закладом за №674 від 07 вересня 2021 року (а.с.7). Згідно з довідкою №22 від 13 вересня 2021 року цього ж навчального закладу вартість навчального року за 2021-2022 становить 16 800 грн. Позивачкою оплачено 1-й семестр навчання в сумі 10 000 грн, що підтверджується квитанцією від 04.06.2021(а.с.8, 10).

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, а тому дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі ј частини всіх його доходів щомісячно, починаючи з 14.09.2021 і до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повнолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, і відповідач може надавати йому таку допомогу. Проте судом першої інстанції не враховано всіх обставин справи, а саме те, що відповідач ОСОБА_2 має малолітню дитину від іншого шлюбу, яку також зобов`язаний утримувати. Хоча у справах про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання й у зв`язку із цим потребують матеріальною допомоги, суди повинні встановити можливість батьків надавати таку допомогу, а також враховувати обставини, наведені у статті 182 СК України.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню в цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Сімейний Кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. В суді апеляційної інстанції відповідач повідомив, що він працює на заводі «Флекстронікс» начальником зміни і його заробітна плата, за мінусом податків і зборів, складає суму 28 000 грн на місяць. Також він не заперечує щодо надання матеріальної допомоги своєму повнолітньому сину, але у меншому розмірі ніж встановлено судом першої інстанції та згідний сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн на місяць.

З матеріалів справи слідує, що відповідач копію позовної заяви не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений права на подачу відзиву, передбаченого статтями 178, 191 ЦПК України, а також на подачу доказів та вчинення інших процесуальних прав та обов`язків, передбачених статтями 43, 49 ЦПК України.

А тому, враховуючи те, що у відповідача від іншого шлюбу на утриманні є ще малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 від 06.12.2018 (а.с.43), колегія суддів уважає, що визначений судом розмір аліментів 1/4 слід змінити та визначити такий у розмірі 1/5 частині всіх видів заробітку ОСОБА_2 . У решті рішення суду залишити без змін.

Твердження апелянта про те, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цієї обставини ним не надано суду жодних доказів.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свою вимогу, яка загалом і поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і дійсних обставинах справи та спростовують висновки місцевого суду щодо визначеного розміру аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених вище обставин рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року в частині визначення розміру аліментів на утримання сина, який продовжує навчання змінити, визначивши такі в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 .

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді