Провадження № 2/161/113/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Остимчук О.М.

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

10 серпня 2021 року ОСОБА_5 звернулась в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Городищенської сільської ради Луцького району, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 , спадкоємцями за законом після смерті якої є позивач та її батько ОСОБА_4 , який у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини. На частину спадкового майна - земельну ділянку загальною площею 1,933 га, кадастровий номер :00:04:000:0672, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 2628 від 09 листопада 2015 року. Однак, після смерті матері залишилось інше спадкове майно житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане нерухоме майно, оскільки відсутні правовстановлючі документи на будинок. Вказує, що згідно витягу з погосподарської книги даний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_7 , спадкоємцем після його смерті є його дружина ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину, однак на дане майно не оформила своїх спадкових прав. В подальшому матір позивача ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 .

З вархуванням викладеного, на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1297, 1296 ЦК України, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року замінено відповідача Городищенську сільську раду Луцького району на належного відповідача ОСОБА_2 .

02 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги за зустрічним позовом позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 . За свого життя матір не складала заповіту, відповідно до чого її спадкоємцями за законом став її чоловік ОСОБА_4 та доньки: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Після відкриття спадщини у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацької Алли Володимирівни, за відсутності ОСОБА_2 , її сестра одноосібно прийняла частину спадкового майна (земельну ділянку, загальною площею 1,933 га), у зв`язку з чим їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.11.2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, вказує, що згідно довідки про склад сім`ї та проживання позивач була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від своєї частини не заявляла. А тому вважає, що спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , повинно бути розділене між спадкоємцями, які прийняли спадщину в рівних частинах. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом- відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 вимоги за первісним позовом підтримала та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 просив зустрічний позов задовольнити, в задоволенні вимог за первісним відмовити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по-господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 27 травня 2021 року, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений (рік будівництва - 1970), правовстановлюючих документів на будинок не оформлено ( а.с. 24-27).

З витягу з погосподарської книги №1 за 2020 рік вбачається, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 житловий будинок під АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 ( а.с. 20).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_8 . Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні копією спадкової справи № 253/96, заведеної Луцькою районною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_7 . ( а.с. 146-151).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області щодо майна ОСОБА_8 ( а.с. 126-132).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ( а.с. 16).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області від 26 липня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 - на житловий будинок АДРЕСА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлючих документів на спадкове майно ( а.с. 29).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У даному випадку, зважаючи на відсутність заповіту, спадкування відбувається за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_4 та доньки: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_4 подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_5 в установлений законом термін подала заяву про прийняття спадщини за законом

Приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацькою Аллою Володимирівною було видано ОСОБА_5 , як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_6 , свідоцтво про право на спадщину за законом № 2628 від 19 листопада 2015 року на земельну ділянку, загальною площею 1,933 га, кадастровий номер :00:04:000:0672, що розташована на території Городищинської сільської ради Луцького району Волинської області та внесено відповідні відомості про реєстрацію видачі вказаного свідоцтва до Спадкового реєстру від 09 листопада 2015 року.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини має бути доведений спадкоємцем.

Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено терміни, що вживаються в такому значені: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - є зокрема паспорт громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання.

Згідно ст. 6 вказаного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підтвердження факту проживання з спадкодавцем на час смерті долучила до матеріалів справи довідку Городищенської сільської ради від 24.08.2021 року про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що вона з 29.08.1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та довідку про склад сім"ї та проживання від 31 серпня 2021 року. Однак, дані довідки не підтверджують факту постійного проживання із спадкодавцем на час смерті.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) міститься висновок, зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2022 року в справі № 161/16320/21, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацька Алла Володимирівна, про визнання неправомірним та скасування свідоцтва, рішення, встановлення права власності, зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення.

Судовим рішення встановлено правомірність видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2628 від 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 , як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_6 , на земельну ділянку, загальною площею 1,933 га, кадастровий номер :00:04:000:0672, що розташована на території Городищинської сільської ради Луцького району Волинської області за відсутності інших спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаним судовим рішенням достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері ОСОБА_6 , а відтак не має права на спадкування майна, що залишилось після її смерті.

Показання допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , суд не бере до уваги, оскільки такі показання спростовуються дослідженими в ході розгляду справи доказами.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину, та на частину спадкового майна земельну ділянку, загальною площею 1,933 га, кадастровий номер :00:04:000:0672, що розташована на території Городищинської сільської ради Луцького району Волинської області отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та визнання за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом : ОСОБА_5 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом : ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Дата складення повного тексту рішення 16 вересня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк