ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м.Суми

Справа №585/2509/20

Номер провадження 22-ц/816/729/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2021 року в складі судді Машини І.М., ухвалене в м. Ромни, повний текст якого складено 02 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 (позикодавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою щомісяця 24 % річних за користування позикою, що становить суму, еквівалентну 600 доларів США. Відсотки за користування позикою підлягають сплаті позичальником на користь позикодавця не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28 січня 2018 року. Позичальник своїм підписом під цим договором засвідчив, що сума позики ним отримана в повному обсязі. Відповідно до п. 2 договору сума позики, зазначена в п. 1 підлягає поверненню не пізніше 28 грудня 2018 року. 03 грудня 2018 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір № 1 про внесення змін до договору позики від 28 грудня 2017 року відповідно до якого були внесені зміни до договору позики від 28 грудня 2017 року та виклали п. 2 договору позики в наступній редакції: сума позики зазначена в п. 1 цього договору, підлягає поверненню не пізніше 03 грудня 2019 року. Сторони домовилися, що позичальник зобов`язується повернути частину суми позики в розмірі, що на дату повернення становитиме суму в гривні еквівалентну 10 000 доларів США, встановленого для купівлі долара США, не пізніше 03 червня 2019 року. Повне повернення суми позики повинно бути здійснене не пізніше 03 грудня 2019 року. Всі інші умови договору позики від 28 грудня 2017 року залишаються без змін. До 29 листопада 2019 року ОСОБА_2 виконував умови договору. З 29 листопада 2019 року допустив прострочення виконання зобов`язання по сплаті відсотків та тіла кредиту. Позивач звернулася до відповідача з вимогою про усунення порушення. Проте, відповідач на вимоги не реагує та до цього часу борг не повернув. Заборгованість по договору станом на 01 жовтня 2020 року становить 39056,06 доларів США, по відсоткам - 6059,29 доларів США, по пені - 2996,77 доларів США.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 39056,06 доларів США.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 грудня 2018 року в сумі 1 105 696 грн 59 коп., що станом на 01 жовтня 2020 року становить еквівалент 39056,06 доларів США (курс НБУ 28,3105), з яких: 30000 доларів США - сума позики, 98,63 доларів США - сума прострочених відсотків за період з 29.11.2019-03.12.2019, 16,44 доларів США - пеня на суму 10000 доларів США за період 29.11.2019-03.12.2019, 5960,66 доларів США - сума прострочених відсотків за період 04.12.2019-01.10.2020, 2980,33 доларів США - пеня за період 04.12.2019-01.10.2020.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10510 грн 00 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що його заборгованість перед позивачем за тим самим договором позики грошових коштів вже стягується, шляхом звернення стягнення на квартиру згідно виконавчого провадження № 62745590 від 06 серпня 2020 року, а тому повторне стягнення боргу всупереч положень ст. 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й теж саме зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Глущенко В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Разом з тим, оскільки позиція сторін є чіткою і зрозумілою, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 (позикодавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а поичальник прийняв у власність у день підписання цього договору 838500,00 грн, що становить суму, еквівалентну 30 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору (1 долар США = 27,95 грн.), зі сплатою щомісяця 24 % річних за користування позикою, що становить суму, еквівалентну 600,00 доларів США. Відсотки за користування позикою підлягають сплаті позичальником на користь позикодавця не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28 січня 2018 року (п. 1). Сума позики, зазначена в п. 1 цього договору підлягає поверненню не пізніше 28 грудня 2018 року (п. 2). За домовленістю сторін повернення позики (її частини), а також отримання суми процентів підтверджуватиметься відповідними письмови розписками позикодавця про одержання грошей, які останній видаватиме позичальнику щоразу після відповідних платежів (п. 3). У разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (її частини), він зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити пеню в розмірі 12 % річних від суми простроченого платежу (п. 6) (т. 1 а. с. 18-19).

03 грудня 2018 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір № 1 про внесення змін до договору позики від 28 грудня 2017 року, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до договору позики від 28 грудня 2017 року та викласти п. 2 договору позики в наступній редакції: «Сума позики, зазначена в п. 1 цього договору, підлягає поверненню не пізніше 03 грудня 2019 року. Сторони домовилися, що позичальник зобов`язується повернути частину суми позики в розмірі, що на дату повернення становитиме суму в гривні, еквівалентну 10 000,00 доларів США, встановленого для купівлі долара США, не пізніше 03 червня 2019 року. Повне повернення суми позики повинно бути здійснене не пізніше 03 грудня 2019 року» (п. 1). Всі інші умови договору позики від 28 грудня 2017 року залишаються без змін. (п. 2) (т. 1 а. с. 20).

28 грудня 2019 року між ОСОБА_1 на адресу місця проживання ОСОБА_2 було направлено вимогу про усунення порушення в порядку ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», згідно якої ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 у тридцятиденний строк виконати зобов`язання, порушене останнім за договором позики та сплатити грошові кошти у сумі, еквівалентній 30000 доларів США. Для проведення розрахунку просила зв`язатися з нею за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 12-14).

28 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки квартири, згідно п. 1.1. якого договір забезпечує у повному обсязі вимоги іпотекодержателя за договором позики від 28 грудня 2017 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, за умовами якого іпотекодавець у строк до 28 грудня 2018 року зобов`язується повернути іпотекодержателю у повному обсязі отриману за договором позики суму 838500,00 грн, що становить суму, еквівалентну 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США = 27,95 грн). Згідно цього договору іпотекодержатель, у випадку порушення іпотекодцем умов договору позики та/або цього договору, вправі звернути стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_2 (п. 1.2.) (т. 1 а. с. 48-51).

03 грудня 2018 року між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки квартири, посвідченого нотаріусом 03 грудня 2018 та зареєстрованого в реєстрі за номером 2709, яким п. 1.1. договору іпотеки від 28 грудня 2017 року викладено в наступній редакції: «п.1.1. Цей договір забезпечує у повному обсязі вимоги іпотекодержателя за договором позики від 28 грудня 2017 року (надалі - «договір позики»), укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, та всіх змін та доповнень до нього, за умовами якого іпотекодавець у строк до 03 грудня 2019 року зобов`язується повернути іпотекодержателю у повному обсязі отриману за договором позики суму 846 600,00 грн, що становить суму, еквівалентну 30 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США = 27,95 грн). При цьому іпотекодавець зобов`язується повернути частину позики в розмірі, що на дату повернення становитиме суму в гривні, еквівалентну 10 000 доларів США, встановленого для купівлі долара США, не пізніше 03 червня 2019 року. Згідно цього договору іпотекодержатель, у видадку порушень іпотекодавцем умов договору позики та/або цього договору, вправі звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі» (т. 1 а. с. 52).

Як встановлено місцевим судом 28 грудня 2019 року до відповідача зверталася приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. з заявою про повернення позики (т. 1 а. с. 15-16).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 62745590 від 06 серпня 2020 року, винесену при примусовому виконанні виконавчий напис № 518 від 03 березня 2020 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги ОСОБА_1 у розмірі 846 600 грн (т. 1 а. с. 60-62).

Відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП № 62745590 від 06 серпня 2020 року накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить боржнику ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 64-65).

Як зазначено у вимозі виконавця № 43694 від 18 вересня 2020 року по ВП № 62745590 від 06 серпня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису № 518, виданого 03 березня 2020 року, державний виконавець вимагає надати можливість здійснити опис квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 66-67).

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року в справі № 752/6034/20 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а. с. 78-79).

Згідно до листа старшого виконавця Цупро І.П. від 04 лютого 2021 року за № 5321 ОСОБА_2 не надана можливість здійснити опис квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 80-81).

Згідно офіційному курсу гривні щодо долару США на 01 жовтня 2020 року 1 долар дорівнює 28,3105 грн (т. 1 а. с. 21).

Як зазначено у розрахунку погашення відсотків відповідачем за період з 28 грудня 2017 року по 29 листопада 2019 року ОСОБА_2 сплатив відсотків за користування позикою у сумі 13 800 доларів США та 365 доларів США сплатив пені за період з 04 червня 2019 року по 28 листопада 2019 року (т. 1 а. с. 82).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики від 28 грудня 2017 року та договором № 1 про внесення змін до договору позики від 28 грудня 2017 року від 03 грудня 2018 року станом на 01 жовтня 2020 року сума заборгованості ОСОБА_2 становить 39056,06 доларів США (1105696,59 грн.), з яких: 98,63 долари США - сума прострочених відсотків за період з 29 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року; 16,44 долари США - пеня на суму 10 000 доларів США за період з 29 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року; 5960,66 доларів США - сума прострочених відсотків за період з 04 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року; 2980,33 долари США - пеня за період з 04 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 43).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, у строк до 03 грудня 2019 року не повернув суму позики ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись в повному обсязі не може.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У частині другій статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом цього позову є стягнення грошових коштів у сумі 1 105 696 грн 59 коп., що станом на 01 жовтня 2020 року становить еквівалент 39056,06 доларів США (курс НБУ 28,3105), з яких: 30000 доларів США - сума позики, 98,63 доларів США - сума прострочених відсотків за період з 29.11.2019-03.12.2019, 16,44 доларів США - пеня на суму 10000 доларів США за період 29.11.2019-03.12.2019, 5960,66 доларів США - сума прострочених відсотків за період 04.12.2019-01.10.2020, 2980,33 доларів США - пеня за період 04.12.2019-01.10.2020.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довела факт отримання відповідачем грошових коштів у позику, а відповідач не довів факт повернення цих коштів позивачу.

Отже, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен повернути суму позики в загальній сумі 1 105 696 грн 59 коп., що станом на 01 жовтня 2020 року становить еквівалент 39056,06 доларів США згідно з офіційним курсом гривні до долара США.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що п. 1 договору позики передбачає, що позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність у день підписання цього договору 838500,00 грн, що становить суму, еквівалентну 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США = 27,95 грн), зі сплатою щомісяця 24 % річних за користування позикою, що становить суму, еквівалентну 600 доларів США. Відсотки за користування позикою підлягають сплаті позичальником на користь позикодавця не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з січня 2018 року.

Згідно п. 6 договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (її частини), він зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити пеню в розмірі 12 % річних від суми простроченого платежу.

Відповідно до умов договору сплата відсотків за надану позику має бути здійснена до 03 грудня 2019 року, тобто в межах строку дії договору. Якщо позичальник не повертає суму позики до зазначеної дати, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції, передбачені п. 6 вказаного договору. Тобто, сплата відсотків за користування позикою після 03 грудня 2019 року сторонами не передбачена.

Проте, позивач нараховує такі відсотки по день звернення до суду і заявляє вимогу про їх стягнення, але такі вимоги суперечать умовам договору, тому є необґрунтованими. Місцевий суд не звернув уваги на умови договору позики і задовольнив вимоги позивача про стягнення відсотків за період з 04 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року.

Отже, рішення суду в цій частині є незаконним і в даній вимозі слід відмовити позивачу.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за тим самим договором позики грошових коштів вже стягується, шляхом звернення стягнення на квартиру згідно виконавчого провадження № 62745590 від 06 серпня 2020 року, а тому повторне стягнення боргу всупереч положень ст. 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й теж саме зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки стягувач має право обирати способи погашення заборгованості, тобто або шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, або шляхом стягнення грошових коштів. З матеріалів справи вбачається, що іпотечне майно на сьогодні ще не реалізоване, заборгованість не погашена, про що не заперечує і сам відповідач, а тому позивач звернувся з позовом про стягнення грошових коштів. За погашенням заборгованості слідкує як стягувач, так і боржник, а також державний виконавець, а тому подвійне стягнення в даному випадку фактично неможливе.

Витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції підтверджуються належними доказами. З врахуванням положень ст. 137 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, що становить 84,74 % від заявлених вимог в суді першої інстанції та з урахуванням принципу пропорційності витрати на професійну правничу допомогу підлягають зміні із зменшенням таких витрат до 5931 грн 80 коп. (7000 грн * 84,74 %).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову (84,74 %) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 8906 грн 17 коп. та при частковому задоволенні апеляційної скарги (15,26 %) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2405 грн 74 коп.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2021 року змінити в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 грудня 2018 року в сумі 936947 грн 32 коп., що станом на 01 жовтня 2020 року становить еквівалент 33095,40 доларів США (курс НБУ 28,3105), з яких: 30000 доларів США - сума позики, 98,63 доларів США - сума прострочених відсотків за період з 29.11.2019-03.12.2019, 16,44 доларів США - пеня на суму 10000 доларів США за період 29.11.2019-03.12.2019, 2980,33 доларів США - пеня за період 04.12.2019-01.10.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8906 грн 17 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5931 грн 80 коп. витрат на професійну правничу допомогу».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2405 грн 74 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук