П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/5085/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/842/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Сидорук Є.І.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

повним текстом 06 квітня 2022 року

в м. Рівне Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

боржник: ОСОБА_1 ;

стягувач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

боржника адвокат Власик Вікторія Яківна,

адвокат Рищук Віталій Віталійович;

стягувача адвокат Мосійчук Андрій Вікторович;

за участі: ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про визнання виконавчого листа №569/5085/14-ц від 12 квітня 2017 року щодо виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0 від 07 червня 2007 року на загальну суму 366 326, 64 швейцарських франків та 63 082, 60 грн., а також 16 862, 60 грн. судового збору таким, що не підлягає виконанню. Зважав на те, що рішенням апеляційного суду, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист, було стягнуто дану заборгованість з нього на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі ПАТ " УкрСиббанк"). Згодом ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області в справі від 11 вересня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ "УкрСиббанк" на його правонаступника - ОСОБА_2 20 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. При цьому 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 набула права нового іпотекодержателя за Іпотечним договором №10151 від 07 червня 2007 року, який був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами №0 та №0, на підставі яких стягнуто борг. 11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 набула право власності на майно, що було передане в іпотеку Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресторан "Шкварочка" (далі ТОВ "Ресторан "Шкварочка"), а саме приміщення кафе, загальною площею 270,4 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з Іпотечним договором №10151 від 07 червня 2007 року. Підставою для проведення державної реєстрації права власності на майно, що є предметом іпотеки, був договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором та Іпотечний договір. Тобто ОСОБА_2 , як новий кредитор за договорами про надання споживчого кредиту та як новий іпотекодержатель за вказаним Іпотечним договором, набула права власності на предмет іпотеки, ґрунтуючись на нормах ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" вона врегулювала вимоги щодо виконання боржником основного зобов`язання в позасудовому порядку. Вказувалося на те, що врегулювання виниклих зобов`язань таким чином було передбачено Іпотечним договором, а тому вимоги за основним зобов`язанням є недійсними. Відтак підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами після звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, а виконавчий лист не підлягає виконанню.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

На ухвалу представником ОСОБА_1 адвокатом Власик В.Я. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги покликалась на залишення судом без уваги того, що у відповідності до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" було звернено стягнення на предмет шляхом позасудового врегулювання у спосіб передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто обов`язок боржника перед стягувачем є виконаним. Оскільки ОСОБА_2 набула право власності на предмет іпотеки за відповідним договором в позасудовому порядку, то будь-які її наступні вимоги за основним зобов`язанням до боржника за кредитними договорами про надання споживчих кредитів № 0 та № 0 від 07.06.2007 р. є недійсними і в силу ч.2 ст. 432 ЦПК України є підставою для визнання виконавчого листа, виданого 12 квітня 2017 року на виконання рішення у цій справі, таким, що не підлягає виконанню.

З наведених підстав просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 12 квітня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області у цивільній справі №569/50855/14-ц на виконання постанови Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 144 971,16 швейцарських франки та процентів в розмірі 7 519,38 швейцарських франки, а всього 152 490,54 швейцарських франків, та пені в сумі 23419,64 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 203 002,24 швейцарських франка та процентів в розмірі 10 833,86 швейцарських франка, а всього 213 837,10 швейцарських франків, і пені в сумі 39 663,06 грн.; про стягнення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" понесених судових витрат по оплаті судового збору при пред`явленні позовів та поданні апеляційної скарги в розмірі 16 862,60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 27 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 144 971 (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот сімдесят один) швейцарських франки 16 сантимів та процентів в розмірі 7 519 (сім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) швейцарських франки 38 сантимів, а всього 152 490 швейцарських франків 54 сантимів та пені в сумі 23 419 (двадцять три тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 203 002 (двісті три тисячі два) швейцарських франки 24 сантимів та процентів в розмірі 10 833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) швейцарських франки 86 сантимів, а всього 213 836 швейцарських франки 10 сантимів та пені в розмірі 39 663(тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" понесені витрати по оплаті судового збору при подачі позовів та апеляційної скарги в розмірі 16 862 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 60 коп.

З`ясовано, що стягнення заборгованості зумовлене фактом невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення коштів за договорами про надання споживчих кредитів від 07 червня 2007 року: №0 в сумі 294 633,64 швейцарських франки, що дорівнювало еквіваленту 1 222 099,97 грн., та № 0 в сумі 460 212,88 швейцарських франки, що дорівнювало еквіваленту 1 908 899, 98 грн.

При цьому виконання зобов`язань за вказаними обома кредитними договорами забезпечувалось договором іпотеки №10151 від 07 червня 2007 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Ресторан "Шкварочка".

Предметом іпотеки було нерухоме майно приміщення кафе загальною площею 270,4 м2 , майдан Незалежності, 2, в м. Рівне, а його ринкова вартість становила 4 199 530 грн.

Іпотекою забезпечувалось в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 за договорами про надання споживчих кредитів.

На виконання рішення апеляційного суду 12 квітня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ "УкрСиббанк" на його правонаступника - ОСОБА_2 .

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 набула прав нового кредитора як за договорами про надання споживчих кредитів №0 та №0 від 07 червня 2007 року, так і прав нового іпотекодержателя за іпотечним договором №10151 від 07 червня 2007 року.

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на іпотечне майно, тобто на те, що було передане в іпотеку ТОВ "Ресторан "Шкварочка" для ПАТ "УкрСиббанк", а саме - приміщення кафе (І та підвального поверхів), загальною площею 270,4 м2 на майдані АДРЕСА_1 згідно з Іпотечним договором №10151 від 07 червня 2007 року.

Вважаючи, що виконавчий лист №569/5085/14-ц, що виданий Рівненським міським судом 12 квітня 2017 року щодо виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0 від 07 червня 2007 року на загальну суму 366 326, 64 швейцарських франків та 63 082, 60 грн., а також 16 862, 60 грн. судового збору є таким, що не підлягає виконанню, у квітні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист у справі видано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає до виконання, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням, однак у даній справі не встановлено будь-яких порушень прав та інтересів боржника. Оскільки виконавчий документ видано після набрання рішенням законної сили, тому подальші питання щодо здійснення стягнення за цим документом повинні вирішуються у визначеному Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

При цьому за загальним правилом ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням.

Між тим, положення ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Частиною четвертою ст. 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції Закону України від 03 липня 2018 року N 2478-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", який набрав чинності 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року, визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:

- боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя;

- боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ця правова норма є спеціальною і поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Крім іншого, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №761/36873/18, вказує, що якщо кредитний договір забезпечений лише одним видом забезпечення іпотекою, то кредитор і боржник повинні та мали право розраховувати, що заборгованість у випадку неповернення її боржником повинна та могла бути погашена в досудовому порядку саме за рахунок іпотечного майна. Тому кредитор повинен був діяти таким чином, щоб заборгованість була погашена за рахунок іпотечного майна в повному обсязі.

Саме з таких принципів виходив законодавець, застосувавши принцип недійсності вимог кредитора до боржника по завершенню досудового врегулювання (ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку").

Діючи добросовісно та обачливо, кредитор повинен був застосувати заходи досудового врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки таким чином, щоб вартість предмета іпотеки повністю або в більшій частині погасила заборгованість за кредитним договором, розуміючи, що наступні будь-які вимоги в цих правовідносинах будуть неможливі. Неможливість наступних вимог кредитора до боржника за змістом норми закону, чинної на той момент, і таких фактичних обставин, які встановлено у справі, свідчить про припинення зобов`язання боржника у кредитних правовідносинах виконанням. У зазначеному випадку неможливість пред`явлення наступних вимог у будь-якому обсязі до боржника свідчить про неможливість подальших правовідносин між кредитором і боржником, а тому слід дійти висновку, що зобов`язання боржника у таких кредитних правовідносинах припиняється.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні заяви не дав належної оцінки доводам боржника про наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зважаючи на припинення його обов`язку перед стягувачем.

У цьому контексті поза увагою суду залишилася та обставина, що іпотекодержатель ОСОБА_2 скористалася своїм правом, передбаченим договором Іпотеки №10151 від 07 червня 2007 року, та 11 жовтня 2020 року зареєструвала за собою право власності на передане в іпотеку нерухоме майно у рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Тобто вона вирішила питання шляхом позасудового врегулювання правовідносин на підставі договору.

Отже, унаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, припинились зобов`язання за кредитними договорами, виконання яких забезпечувалось іпотечним договором.

Суд попередньої інстанції був зобов`язаний перевірити, чи не припинився обов`язок боржника з передбачених законом підстав, однією із яких є визначена ст. 36 Закону України "Про іпотеку" самостійна підстава припинення зобов`язання, відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із пунктом 5.4 Іпотечного договору у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення його вимог, договір є правовою підставою для реєстрації ним права власності на предмет іпотеки.

Тому здійснене стягувачем позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього припиняє виконання зобов`язання боржника за договором, за невиконання яких було стягнуто заборгованість у цивільно-правовому спорі та видано виконавчий лист.

Тобто правильність вирішення заяви боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не залежить від встановлення тих обставин, чи відбулося повне погашення боргу за рахунок вартості іпотечного майна, набутого стягувачем (іпотекодержателем) у власність у позасудовому порядку.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і заслуговують на увагу колегії суддів.

Підставою для задоволення апеляційної скарги відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали до застосування, при вирішенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни задовольнити.

Скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року.

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виданий 12 квітня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області виконавчий лист №569/5085/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 144 971 (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот сімдесят один) швейцарських франків 16 сантимів та процентів у розмірі 7 519 (сім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) швейцарських франків 38 сантимів, а всього 152 490 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто) швейцарських франків 54 сантимів і пені в сумі 23 419 (двадцять три тисячі чотириста дев`ятнадцять) гривень 54 копійки, і заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 червня 2007 року, яка утворилась станом на 24 березня 2013 року, та складається із тіла кредиту в розмірі 203 002 (двісті три тисячі два) швейцарських франки 24 сантими та процентів в розмірі 10 833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) швейцарських франки 86 сантимів, а всього 213 836 (двісті тринадцять тисяч вісімсот тридцять шість) швейцарських франків 10 сантимів та пені в розмірі 39 663 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят три) гривень 06 копійок, а також 16 862 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 60 копійок судового збору, понесеного при пред`явленні позову і поданні апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 31.08.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків