ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6029/22 Справа № 194/1657/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О., Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, мотивуючи його тим, що він понад 27 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатію попереково-крижову LS-S1 та шийну С6-С8, хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорну приглуховатість, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 05 липня 2017 року.

Вказує, що 19 липня 2017 року, згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії, було первинно (повторно) сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з чим, в подальшому внаслідок повторного переогляду довідкою МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності вже безстроково, внаслідок чого йому протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно, визначено необхідність в нагляді та лікуванні у невролога, травматолога, ЛОРа, рекомендоване стаціонарне лікування.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження тривалого лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, підвищує ризик зараження COVID-19 порушення нормальних життєвих зв`язків, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство забезпечило позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створило безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Посадові особи підприємства до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалися. Вказує, що законодавець чітко усвідомлюючи шкідливість та небезпечність умов роботи гірників, надає їм пенсію за віком на пільгових умовах, втрата ОСОБА_1 працездатності та отримання інвалідності компенсується йому щомісячними страховими виплатами, одноразовою допомогою при звільненні, оплатою витрат на лікування. Зазначає, що встановлена позивачеві група інвалідності не позбавляє його права на роботу. Вказує, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено компенсацію немайнової (моральної) шкоди у розмірі 31 113,18 грн., розрахованої з розрахунку стажу роботи в галузі та середнього розрахунковим листком ОСОБА_1 за травень 2017 року та подав письмову заяву про відсутність претензій до відповідача в частині компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання та про що між сторонами було укладено відповідну угоду від 20 липня 2017 року, тобто після отримання позивачем висновку МСЕК. Крім того, наголошує, що після отримання професійного захворювання з роботи не звільнився, а продовжував свою трудову діяльність. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази зміни психічного стану позивача внаслідок захворювання. Індивідуальна програма реабілітації до матеріалів справи позивачем надана не була.

Позивачем було надано пояснення, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відмовити, посилаючись на правильність висновку суду першої інстанції по суті спору та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею понад 27 років (а.с.32-41).

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади підземного гірника з ремонту гірничих коробок 5 розряду з повним робочим днем у шахті за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.41).

05 липня 2017 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Тимченко Л.В., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причинами виникнення якого є запиленість, фізичне перевантаження, рівень напруженості праці, шум, несприятливий мікроклімат.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6-С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромам з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродисфункцією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу, у поєднанні з періртрозами. Ліктьових і колінних суглобів, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, нейросенсорну приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (а.с.18-21).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 19 липня 2017 року, серії 12 ААА № 047111, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість) та встановлено третю групу інвалідності (а.с.10-11).

20 липня 2017 року ОСОБА_1 до підприємства було подано заяву про відсутність претензій до підприємства в частині компенсації (відшкодування) моральної шкоди (а.с. 83).

20 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було укладено угоду, відповідно до якої зобов`язується вчинити дії щодо розслідування, виявленого у ОСОБА_1 професійного захворювання, оформити всі необхідні документи для проходження медичного освідування на предмет установлення стійкої втрати професійної працездатності. При встановленні по виявленому професійному захворювання стійкої втрати працездатності, що виключає можливість продовження роботи за своєю професією (посадою), зобов`язується запропонувати всі наявні вакансії для раціонального працевлаштування, тобто переведення на іншу роботу, не протипоказану по стану здоров`я. при встановленні інвалідності у зв`язку з виявленим профзахворюванням зобов`язується дотримуватися встановленої програми реабілітації інваліда, в тому числі заходи психологічної реабілітації у разі встановлення таких. Зобов`язується надавати ОСОБА_1 соціальні пільги та гарантії, в порядку та на умовах, передбачених колективним договором підприємства. ОСОБА_1 згідно умови 6 договору не має до підприємства претензій по компенсації (відшкодування) моральної шкоди, пов`язаного з виявленими профзахворюваннями та усілякі взаємовідносини між сторонами даної угоди з приводу компенсації моральної шкоди визнаються вичерпаними з моменту підписання угоди (а.с. 82).

Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 25 липня 2018 року, серії 12 ААА № 053171, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), група інвалідності - третя (а.с.12-13).

Довідкою Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 26 липня 2021 року, серії 12 ААА № 065018, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), група інвалідності - третя (а.с.14-15).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №126847 26 липня 2021 року встановлено ОСОБА_1 повторно та безстроково третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах дії шуму, пилу, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с.16-17).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на виражені болі в попереково-крижовому відділі хребта, що посилюється при зміні положення тіла, нахилах, ходьбі, з іррадацією в нижні кінцівки, утруднення рухів в шийному, попереково-крижовому відділі хребта, парастезії верхніх кінцівок, оніміння кистей, болі в плечових, ліктьових, колінних суглобах (а.с.22-31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання від 05 липня 2017 року, який відповідачем на час його складання не оскаржений, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - Постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, що складає 60% та третю групу інвалідності, а саме довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 19 липня 2017 року, серії 12 ААА № 047111, яким первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість) та третю групу інвалідності, а також довідку до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №126847 26 липня 2021 року, яким ОСОБА_1 вже безстроково встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання

Вказані лікарські документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 за формою П-4 від 05 липня 2017 року, затвердженого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Тимченко Л.В., яким встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причинами виникнення якого встановлено такі фактори, як запиленість, фізичне перевантаження, рівень напруженості праці, шум, несприятливий мікроклімат.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, що негативно впливає на його життєдіяльність, тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного та санаторного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, втрата працездатності є невідновною, що у свою чергу спричинює йому душевні страждання з огляду на те, що останній усвідомлює факт значного порушення здоров`я, що вже не відновиться.

Доводи апеляційної скарги щодо наявної угоди про відмову від претензії, а також доводи апелянта щодо виплати йому моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Сам лише факт написання позивачем заяви про відсутність у позивача претензій щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання до відповідача не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Надана відповідачем виписка щодо розрахунку заробітної плати таким доказом не є, оскільки зазначена підприємством сума в 31 113,18 грн. не є виплатою моральної шкоди працівникові, а є одноразовою допомогою по стажу, що є однією з соціальних гарантій гірників та шахтарів України.

Отже, відповідач вводить суд в оману видаючи виплачену одноразову допомогу при звільненні за відшкодовану моральну шкоду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за своєю суттю відповідна угода схиляє працівника до засвідчення ним своєї відмови від звернення до суду за захистом, зокрема, щодо відшкодування на його користь моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, що є грубим порушенням прав останнього, як незахищеної сторони по відношенню до роботодавця, така відмова цивільно-процесуальним законодавством визнається недійсною згідно статті 4 ЦПК України.

Також, колегія суддів зауважує, що визначені угодою умови та зобов`язання з боку підприємства є фактичним відображенням процедур, встановлених чинним законодавством про працю, та не надає працівникові жодних додаткових гарантій чи заохочень.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макарова М.О.