КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/779/22 Головуючий у 1-й інст. - Галаган В.І.
Апеляційне провадження 22-ц/824/6391/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргувиконуючого обов`язки начальника відділу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Дмитренко Оксани Юріївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Шалько Олександра Андріївна, заінтересовані особи: Начальник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кочмар Владислав Вікторович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк на бездіяльність державного виконавця, про визнання відмови у скасуванні арешту незаконною та зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києваіз скаргою, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця

Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Койчевої Олени Федорівни щодо незняття арешту із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 51734335;

- визнати відмову у скасуванні арешту майна

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладеного в межах виконавчого провадження № 36623414 незаконною;

- зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна,

власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного в межах виконавчого провадження ВП № 36623414.

Посилався на те, що за наслідками отримання інформації про рух виконавчого провадження ВП № 36623414, заявником від Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) отримано лист від 05 серпня 2021 року про те, що у Відділі на виконанні перебував виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва № 2604/3062/2012 від 02 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості.

В межах ВП № квітня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено у відповідні реєстри записи про обтяження.

16травня 2014 року виконавче провадження було закінчено та виконавчий лист направлено за належністю до ВДВС Рахівського РУЮ Закарпатської області.

На заяву заявника від 04 жовтня 2021 року Рахівським ВДВС повідомлено про те, що 12 червня 2018 року Рахівським відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 51734335 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа до Першого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

22листопада 2021 року Першим Київським ВДВС м. Одеси повідомлено, що повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню ВП № 51734335 мало місце на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим арешт при поверненні виконавчого листа стягувачу не знімався, матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Посилається на те, що оскільки арешт з майна ОСОБА_1 в межах закінченого виконавчого провадження не знято, заявник вимушений звернутись з даною скаргою до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Шалько Олександра Андріївна, заінтересовані особи: Начальник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кочмар Владислав Вікторович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк на бездіяльність державного виконавця, про визнання відмови у скасуванні арешту незаконною та зняття арешту - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Койчевої Олени Федорівни щодо незняття арешту зі всього нерухомого майна ОСОБА_1 , при поверненні виконавчого документа стягувачу в виконавчому провадженні ВП № 51734335.

Визнано відмову у скасуванні арешту майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № 36623414 незаконною.

Зобов`язано Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) скасувати арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження ВП № 36623414 (номер запису про обтяження: 5264239 (спеціальний розділ) від 08 квітня 2014 року).

Не погоджуючись з ухвалою суду, 08 лютого 2022 року виконуючий обов`язки начальника відділу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Дмитренко Оксана Юріївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права та просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити.

Посилається на те, що у загальному переліку підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини наведений у ч.4 ст. 59 Закону № 1404 - VIII відсутня підстава для зняття арешту , як повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, посилається на те, що повернення виконавчого документа стягувачу також відсутнє у переліку статей Закону № 1404 - VIII не передбачена можливість зняття арешту у разі повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 не надано оцінку тому факту, що будь - яких допустимих доказів того, що ОСОБА_1 виконав у повному обсязі виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2604/3062/2012 не надано, як і не надано доказів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

13 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року залишити без змін.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист № 755/14235/2014 станом на день постановлення ухвали суду є повернутим стягувачу та державним виконавцем у порушення вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» під час прийняття рішення про повернення виконавчого документа, арешт, накладений на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 не знято, що порушує право заявника як власника арештованого майна, тому подальше обтяження шляхом накладення арешту на майно боржника є порушенням прав заявника як власника такого майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05 серпня 2021 року № 43108 представнику заявника ОСОБА_2 повідомлено про те, що у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 36623414 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3062/2012 від 02 березня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 647 251 грн 17 к. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 11-14).

16 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент винесення постанови).

Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05 серпня 2021 року № 43108 представнику заявника ОСОБА_2 повідомлено про те, що у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 51734335 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3062/2012 від 02 березня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 647 251 грн 17 к. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 11-14).

27 червня 2018 року державним виконавцем Відділу Койчевою О.Ф. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент винесення постанови). (а.с. 15)

Також, листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05 серпня 2021 року № 43109 представнику заявника ОСОБА_2 повідомлено про те, що матеріали виконавчого провадження ВП № 36623414 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3062/2012 від 02 березня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 647 251 грн 17 к. на користь ПАТ «Укрсоцбанк», знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. (а.с. 16)

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав від 04 серпня 2021 року, 08 квітня 2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С. вчинено запис про обтяження № 5264239 про арешт нерухомого майна ОСОБА_3 , на виконання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36623414, виданого державним виконавцем Першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ Одеської області Дмитренко О.Ю. (а.с. 17 зв.)

Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15 вересня 2021 року № 49518 представнику заявника ОСОБА_2 повідомлено про те, що у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 36623414 з примусового виконання виконавчого листа № 755/27382/14-ц від 20 лютого 2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1 139 972 грн 09 к. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 23).

Крім того, вказано, що 16 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент винесення постанови) та виконавчий документ направлено до ВДВС Рахівського РУЮ Закарпатської області для виконання за належністю. У зв`язку із закінченням строків зберігання виконавче провадження було знищено за закінченням терміну зберігання. (а.с. 23).

Листом Рахівського Відділу державної виконавчої служби у Рахівському районі Закарпатської області від 04 жовтня 2021 року № 19ю7-39/24545, представнику заявника ОСОБА_2 повідомлено про те, що при реєстрації направленого за належністю до Відділу виконавчого документа № 2604/3062/12 від 02 березня 2012 року у Відділі ДВС Рахівського РУЮ автоматизованою системою виконавчого провадження справі присвоєно номер ВП №51734335. З огляду на відсутність майна боржника ОСОБА_1 12 червня 2018 року Рахівським ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області в порядку ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про передачу ВП № 51734335 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. (а.с. 27-28, 32-33)

Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 22 листопада 2021 року № 60677 представнику заявника ОСОБА_1 повідомлено про те, що в провадженні Відділу перебувало виконавче провадження ВП №51734335 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3062/2012 від 02 березня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 647 251грн 17 к.. 27 червня 2018 року державним виконавцем Відділу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що не є підставою для скасування арешту майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження (а.с. 35-37).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як вбачається з матеріалів справи старший державний виконавець Першого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Койчева О.Ф. повертаючи постановою від 27 червня 2018 року ВП №51734335 керувалась положеннями п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15).

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, вирішуючи питання про повернення виконавчого листа з підстав п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний був вирішити питання про зняття арешту накладеного на майно (кошти) боржника, який був накладений в межах виконавчого провадження №36623414.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на відсутність можливостей скасувати арешт з підстав того, що Законом № 1404 - VIII не передбачена можливість зняття арешту у разі повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів виконання боржником судового рішення не є підставою подання ОСОБА_1 скарги, а тому судом першої інстанції не мало досліджуватись питання виконання боржником судового рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не надано доказів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження колегія суддів вважає безпідставними, зважаючи на те, що в свою чергу виконавцем не надано доказів того, що ним виносилась постанова про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Інших доводів в чому полягає незаконність постановленої ухвали суду апеляційна скарга не містить.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки начальника відділу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Дмитренко Оксани Юріївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді