КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6394/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що є володільцем автомобіля «ВМW 523 І» реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску. Даний автомобіль ОСОБА_1 придбав 16 травня 2016 року за 3000 доларів США, після на його ім`я було видано довіреність на користування автомобілем з правом зняття автомобіля з державної реєстрації, надано технічний паспорт на автомобіль.

При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що 22 серпня 2016 року о 22:15 по вул. С. Петлюри, 20 автомобіль «ВМW 523 І» реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставлення на зберігання на спеціальний майданчик: м. Київ, вул. П. Усенка, 8.

Згідно відповіді Шевченківського управління поліції у місті Києві від 28 травня 2020 року на адвокатський запит, вищезазначений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0010453 від 23 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

26 серпня 2020 року слідчим СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НА в місті Києві Педоренком С.С. надано дозвіл ОСОБА_1 отримати автомобіль марки «ВМW 525» д.н.з. НОМЕР_2 , який було передано на зберігання до штрафмайданчика згідно акту передачі-приймання транспортного засобу на зберігання. Після цього позивачу стало відомо, що на даному штрафмайданчику його автомобіль відсутній.

Разом з тим з`ясовано, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року, справа № 945/451/20 провадження № 2-о/945/29/20 у цивільній справі за заявою Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» встановлено юридичний факт, що транспортний засіб «ВМW 525» днз. НОМЕР_2 є безхазяйним та непридатним до використання. Вказаним рішенням надано дозвіл ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на утилізацію залишків даного транспортного засобу шляхом реалізації на металобрухт.

Позивачем зазначено, що відповідно до звіту про оцінку майна від 30 березня 2021 року а саме: автомобіля ВМW 523 I, 1998 року випуску, ринкова вартість останнього становить: 72 370,00 грн.

Крім того, позивач зазначив, що тривалий час не мав інформації про місцезнаходження та стан автомобіля, він зазнав моральної шкоди, яку оцінив в розмірі 15000,00 грн.

На підставі викладеного в позові, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 72370 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції мав дійти висновку , що дії та бездіяльність відповідача, щодо неповернення законному володільцю автомобіля і передача його ДП «Інформ Ресурси» не відповідають чинному законодавству, внаслідок чого апелянту було заподіяну матеріальну та моральну шкоду.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не мав права посилатись на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року оскільки воно було скасовано постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та мотивованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2016 року о 22:15 по вул. С. Петлюри, 20 автомобіль «ВМW 523 І» реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставлення на зберігання на спеціальний майданчик: м. Київ, вул. П. Усенка, 8 (а.с. 8).

ОСОБА_1 є володільцем автомобіля «ВМW 523 І» реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску, що підтверджується копією довіреності на користування транспортирним засобом (а.с. 8).

У відповіді слідчого управління ГУ НП у місті Києві від 08 вересня 2020 року за вих. № 494 аз/125/23/1-2020 зазначено, щодо можливої втрати транспортного засобу «ВМW»525» д.н.з. НОМЕР_2 слідчим управлінням ініційовано проведення службового розслідування за наказом ГУНП в місті Києві № 1704 від 21 вересня 2020 року. Згідно відомостей ГУ НП в місті Києві від 27 жовтня 2020 року № 494-аз/125/2811/2020 зазначено, що за фактом можливої втрати транспортного засобу «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 , слідчим управлінням було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що згідно акту інвентаризації транспортних засобів Шевченківського управління поліції за 2019 рік вказаний транспортний засіб не рахується як втрачений. Разом з тим з`ясовано, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року, справа № 945/451/20 провадження № 2-о/945/29/20 у цивільній справі за заявою Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» встановлено юридичний факт, що транспортний засіб «ВМW 525» д.н.з. НОМЕР_2 є безхазяйним та непридатним до використання. Вказаним рішенням надано дозвіл ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на утилізацію залишків даного транспортного засобу шляхом реалізації на металобрухт.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України на які посилався ОСОБА_1 застосуванню не підлягають, оскільки автомобіль «BMW 523 I» реєстраційни номер НОМЕР_2 не підпадає під визначення речового доказу.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1173 Цивільного кодексу України передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, шо включає як складові елементи: 1. шкоду; 2. протиправне діяння особи, яка її завдала: 3. причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо), що охороняється законом.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння.

Відсутність будь-якої з вищезазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Також, варто зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи його посадових або службових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб.

При цьому факт неправомірності (незаконності) рішення, вчинення дії чи бездіяльності органами державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України під час прийняття рішення суд, зокрема, вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Разом з тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам, оскільки судпершої інстанції не вірно встановив обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довіреності на користування транспортним засобом від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 надано у користування автомобіль з правом виїзду закордон BMW 523 НОМЕР_1 (а. с. 8)

Відповідно до технічного паспорту на автомобіль BMW 523 НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с.7)

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вилучено було автомобіль BMW 525 номерний знак НОМЕР_2 . Власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_4 (а.с.8).

З урахуванням викладеного вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази, що на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу було вилучено саме автомобіль BMW 523 НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_1 , на підставі довіреності. Також відсутні докази, що він є власником транспортного засобу

Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що BMW 523 НОМЕР_1 було утилізовано чи знищено.

Таким чином, колегії суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не доведено обставини, що саме йому завдана шкода незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю правоохоронними органами, що свідчили б про знищення належного йому транспортного засобу.

Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З врахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та шкоди,

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 83, 89, 367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та шкоди змінити в частині мотивів для відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: