Справа № 758/8990/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився,

представник позивача ОСОБА_2 - з`явився,

відповідач-1 Акціонерне товариство «Укрсиббанк» - представник не з`явився,

відповідач -2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - представник не з`явився,

відповідач-3 ОСОБА_3 - не з`явилась,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3 про визнання окремих пунктів договору поруки недійсними,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить: визнати пункти 2.2., 2.3 договору поруки від 24 травня 2007 року № 0 недійсними.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, між позивачем та банком укладено оспорюваний договір. Вважає, що спірний договір суперечить вимог законодавства, адже таким не передбачено строк, не пізніше якого, позивач, як поручитель, зобов`язаний сплатити банку грошові кошти за невиконання відповідачем-3 зобов`язань за кредитним договором, а також не містить строку, протягом якого банк зобов`язується повідомити позивача про невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Отже, така невизначеність у договорі надає право банку зробити повідомлення позивачу протягом будь-якого часу з моменту порушення зобов`язання боржником за основним договором. Такі обставини позбавляють можливості позивача вчасно повернути банку суму боргу без застосування до нього штрафних санкцій. У відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що між сторонами було укладено оспорюваний договір, умови якого відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач був обзнайомлений із умовами оспорюваного договору та жодних зауважень не надійшло. Своїм підписом підтвердив, що йому зрозумілий зміст договору. У п. 5.5 кредитного договору передбачено право банку на дострокове повернення кредитних коштів із сторони боржника. Така вимога може бути також адресована безпосередньо поручителю (п. 2.2 договору поруки), однак такого не було зроблено. Зобов`язання мають виконуватися належним чином до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Просить у позові відмовити

17 липня 2017 року ухвалою судді провадження у справі відкрито. Призначено справу до судового розгляду.

27 листопада 2018 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Васильченка О. В.

01 червня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Якимець О. І.

07 червня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження.

07 червня 2021 року4 ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині.

22 вересня 2021 року ухвалою суду витребувано докази у відповідача-1, відповідача-2.

07 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням заяв про зміну предмету позов підтримав та просить такий задовольнити. Не заперечує проти розгляд у справи у відсутності осіб, що не з`явились.

У судове засідання відповідачі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням думки представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір № 0. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою процентів, комісії та строком повернення коштів не пізніше 23 травня 2017 року (п. п. 1.1, 1.2.1 договору). У забезпечення виконання зобов`язань позичальника банк приймає заставу нерухомості та поруку громадянина ОСОБА_1 ( п. 2.1 договору) /арк. спр. 10-12/.

24 травня 2007 року між банком (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 00 П. Поручитель зобов`язається перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань що виникли за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями за основним договором. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Уклавши цей договір поручитель підтверджує, що повністю розуміє всі умови основного договору та договору поруки, свої права та обов`язки за договором поруки і погоджується з ними ( п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 5.1 договору) /арк. спр. 13/.

Попри те, позивач наводить аргументи про те, що п. п. 2.2, 2.3 оспорюваного договору суперечать вимог чинного законодавства та є негативним наслідок для його майнового стану, а тому підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісії строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем умов укладеного із банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у порядку встановленому цим договором.

У випадку настання обставин передбачених п. 5.5 кредитного договору банк направляє на адресу позичальника повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником цих порушень протягом 31 календарного дня з дати одержання такого повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Невиконання позичальником такої вимоги банку є істотним порушенні кредитного договору (п. п. 11.1, 9.14 кредитного договору).

Отже, у кредитному договір передбачено реалізацію банком права дострокового повернення кредиту, погоджено сторонами у п. 7.3 кредитного договору, із встановлення терміну дострокового повернення кредиту для позичальника.

Згідно з п. 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя , які є обов`язковими до виконання поручителем на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Відповідно до п. 2.3 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати свої зобов`язання за договором на користь кредитора в термін, визначений п. 2.2 договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за основним договором на рахунки, вказані кредитором.

Будь-яких вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором банком не направлялось поручителю, адже жодних доказів цього у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано суду. Разом із тим, суд приймає до уваги твердження відпоідача-2 у заяві від 16 лютого 2022 року (отримана судом 22 лютого 2022 року) про відсутність повідомлення (вимоги) для позивача із сторони банку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 553 ЦК України порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремих частин правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Згідно п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивач наводить аргументи про те, що оспорювані пункти договору поруки суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, крім того волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідачами його внутрішній волі. Також є негативним наслідок для позивача відсутність у договорі поруки умови про визначення строку, протягом якого кредитор зобов`язується повідомити поручителя про не виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Судом встановлено, що на час укладення договору поруки позивач був ознайомлений з його змістом і наслідками порушення зобов`язань за цим договором, що підтверджується підписами сторін на оспорюваному договорі. Належність підпису позивачу ним не оспорювався.

Підписавши оспорюваний договір, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами договору поруки.

Отже, наявність підписаного обома сторонами договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Крім того, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо спірних умов договору, як і не звертався, впродовж дії договору поруки за роз`ясненням положень п. п. 2.2, 2.3, які були йому не зрозумілі та можуть мати негативні наслідки на майнові інтереси позивача, про що стверджує у позовній заяві, або за додатковою інформацією щодо умов договору, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

З роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинули на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Крім того, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту оспорюваного договору та обставин, із якими позивач пов`язує недійсність п. п. 2.3, 2.3 договору, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не доведено той факт, що він не усвідомлював природу укладеного правочину та його наслідків, помилялася щодо предмету укладеного договору та його умов і це вплинуло на його волевиявлення та не встановлено судом як зміст пунктів п. 2.2, 2.3 цього договору суперечать вимогам актів цивільного законодавства.

Враховуючи встановлене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не надано доказів які б свідчили про наявність законних підстав для визнання пунктів 2.2, 2.3 договору поруки недійсними, оскільки наведені аргументи не містять обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не доведено у повній мірі викладені у позовній заяві доводи щодо визнання договору недійсним в частині окремих положень, а відтак суд прийшов до висновку про те, що у позові про визнання п. п. 2.2, 2.3 договору поруки необхідно відмовити за недоведеністю.

У відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено та позивач звільнений від слати судового збору, останні необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3 про визнання пунктів 2.2., 2.3 договору поруки від 24 травня 2007 року № 0 недійсними - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Андріївська, будинок № 2/12, ;

відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок № 4/6, корпус «В», ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15 липня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець