КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/405/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Рудик О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 (де вона мешкає разом з матір`ю ОСОБА_4 ), яку придбала у кредит наданий Публічним акціонерним товариством Перший Український Міжнародний Банк». Позивачка зазначила, що забезпечення за кредитним договором надано у вигляді іпотеки на вказану квартиру. Також, позивачка зазначила, що 05.01.2017 року прийшовши з роботи, вона виявила, що на вхідних дверях квартири невідомі особи встановили нові замки, вона не змогла потрапити до квартири. В цей час позивачка знаходилась у від`їзді. Позивачка вказала також, що представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Ігор Нарцев, здійснив самовільну зміну замків у вищевказаній квартирі. Позивачка наголосила на тому, що 08.02.2017 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва було задоволено скаргу представника позивачки щодо невнесення відомостей в ЄРДР за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 162, 356, 365 КК України стосовно незаконного проникнення невідомими особами та заміни дверних замків в квартирі АДРЕСА_1 . Позивачка вказала, що вивчивши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановила, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна на підставі іпотечного застереження прийняв Рішення від 06.12.2016року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3274520 та вчинила запис про право власності № 17840093. Тому, вважаючи дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. протиправними, позивачка і звернулась до суду та просила скасувати Рішення від 06.12.2016року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206 і скасувати запис про право власності № 17840093 вчинений відповідачем, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року Позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано Рішення від 06.12.2016 року Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206, згідно з яким (рішенням) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Визнано протиправним і скасованозапис про право власності № 17840093, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною як державним реєстратором, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 рокузалишети без змін.

30 травня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій посилаючись на те, що під час ухвалення постанови суду апеляційної інстанції питання розподілу судових витрат понесених позивачем за послуги правничої допомоги, не було вирішено.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та обґрунтування клопотання про ухвалення додаткового рішення вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

В ході апеляційного розгляду справи від представника позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він порушує питання розподілу судових витрат на оплату професійної правничої допомоги з розгляду справи судом апеляційної інстанції. Зазначає, що сума судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом апеляційної скарги становить 40 000 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача Бєлкіним Леонідом Михайловичем додано договір, укладений із ОСОБА_3 про надання правової допомоги від 15 вересня 2017 року, додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2019 року, додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 26 травня 2022 року, в якому зазначено, що клієнт сплачує адвокату гонорар відповідно до цього акту виконаних робіт після отримання клієнтом коштів від особи, що подала апеляційну скаргу.

Однак, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України і правових висновків Верховного Суду, досягнута між сторонами правочину домовленість, зокрема щодо строків оплати за надані послуги не може звільняти їх від обов`язків, які випливають із вимог закону, в даному випадку щодо строків надання відповідних доказів.

Положеннями ч.8 ст. 141ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки квитанція про оплату гонорару адвокату у встановлений законом строк до суду подана не була, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткової постанови.

Керуючись ч. 13 ст. 7 , ст.ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Бєлкіна Леоніда Михайловича про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко