Номер провадження: 22-ц/813/7221/22
Справа № 523/4971/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про відшкодування моральної шкоди, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Аліної С.С. 25 травня 2022 року у м. Одеса, -, -

встановила:

23 травня 2022 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві, у якому позивач просив стягнути з держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000грн. шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Сторони про розгляд справи на 30 серпня 2022 року були сповіщені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Розгляд вказаних позовних вимог підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Таким чином, судом зазначено, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2022 року до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві, у якому позивач просив стягнути з держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн. шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.12.2016 року з внесенням відомостей до ЄРДР відкрито кримінальне провадження№0001066 за фактом невжиття заходів працівниками СУ МВС в Одеській області, прокуратури і судом та невиконання рішення суду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України, у якому позивача було визнано потерпілим у зв`язку із винесенням слідчим постанови про закриття кримінального провадження 28.05.2019 року, незаконність вчиненої дії слідчим оскаржено до суду.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2020 року скаргу на незаконну дію слідчого було задоволено. Постанову про закриття кримінального провадження від 28.05.2019 року скасовано та зобов`язано виконати слідчі (розшукові) дії на встановлення істини у кримінальному провадженні, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань, викладених у мотивувальній частині ухвали слідчого судді від 28.02.2020 року, на заяву слідчому була надана відповідь від 27.08.2020 року про те, що у вказаному провадженні на даний час жодній особі не повідомлено про підозру. На звернення до процесуального керівника - прокурора у відповіді від 06.07.2021 року повідомлено про винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження 30.06.2021 року за відсутністю встановлення в діянні складу правопорушення (п.2 ч.1 ст. 284 КПК України). У зв`язку із невиконанням заяви від 12.07.2021 року щодо надання копії постанови про закриття кримінального провадження, залишену без розгляду, позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого до суду.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 15.04.2022 року скаргу на бездіяльність слідчого було задоволено та зобов`язано надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження №0001066. Оскільки, вказана ухвала набрала законної сили, у зв`язку з її невиконанням, законним інтересам позивача чиниться перешкода у порушення цивільного права.

Таким чином, предметом заявлених позовних вимог є стягнення моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу, а не скасування арешту майна у межах кримінального провадження, як помилково зазначено судом першої інстанції.

Згідно ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Таким чином, за суб`єктним складом правовідносин, предметом спору та характеру спірних матеріальних правовідносин, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Крім того, у Цивільному кодексі України, зокрема у вищезазначеній статті 1176, міститься пряма вказівка на вид судочинства - цивільне, у якому мають розглядатись дані категорії справ.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про відшкодування моральної шкоди - направити до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 вересня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе