справа №176/1291/22
провадження №2/176/577/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису №176 про народження останьої.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що перебував у відношеннях з ОСОБА_5 , яка ще знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але вже не мала сімейних стосунків з ним. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_4 . Оскільки дитина народилась під час перебування її матері у зареєстрованому шлюбі, батьком дитини в свідоцтві про народження був вказаний її чоловік, ОСОБА_2 . Переконавшись у надійності їх стосунків, 25 квітня 2015 року він та ОСОБА_3 одружились. Задля захисту приватних інтересів дитини, вони з дружиною вирішили внести достовірні відомості про батька дитини у свідоцтво про її народження. Вони повідомили відповідача про підготовку позову до суду. Він погоджується із тим, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6 . Вирішити питання про внесення змін в актовий запис про народження дитини в позасудовому порядку неможливо, тому він з дружиною звернулись до експертної установи для проведення генетичного дослідження та отримали висновок генотипоскопічного дослідження №34168 від 26 січня 2022 року. Даний висновок переконливо вказує на те, що він є біологічним батьком ОСОБА_6 .

Ухвалою судді від 29 липня 2022 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження.

16 серпня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, де окрім вимог викладених у позовній заяві позивач просить змінити відомості щодо прізвища дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та по-батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, у своїх заявах просили розглянути справу у їх відсутність. При цьому позивач та третя особа позов підтримує, а відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Зважаючи на заяви сторін, судом приймається рішення про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено наступне.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.13)

Малолітня ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками у свідоцтві про народження вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.13 зворот).

25 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис №73, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14)

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, саме він є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки її мати ОСОБА_3 ще до розірвання її шлюбу з відповідачем перебувала з позивачем у стосунках.

Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження від 26.01.2022 року, проведеного медико-генитичним центром «МАМА ПАПА» біологічне батьківство учасника « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » відносно учасника « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », в рамках проведеного дослідження, не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючи ознак неродинних осіб, складає 99,99999 %.(а.с.15-22). Тобто висновок експертизи переконливо вказує на те, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішуючи спір, суд виходить з таких положень закону та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно дослідженого ДНК-тестування на батьківство (генетичного дослідження з визначення біологічного батьківства), проведеного лабораторією Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» ймовірність батьківства батька ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_4 становить 99,99999 %, таким чином, біологічне батьківство позивача відносно малолітньої ОСОБА_6 практично доведено.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_4 складає величину не менше 99,99999%, та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення батьківства підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо встановлення батьківства.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 200, 247, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Жовті Води Дніпропетровської області.

Виключити з актового запису №176, зробленого 20 травня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження дитини ОСОБА_4 , відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як батька дитини.

Внести відомості до актового запису №176, зробленого 20 травня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 .

Змінити відомості щодо прізвища ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та по-батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА