Справа № 194/1474/21
Номер провадження № 2/194/125/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.,

з участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі судових засідань Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого він продав свій автомобіль марки «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 у борг відповідачу за 3600 доларів США. За умовами договору боржник зобов`язався надати йому початковий внесок в розмірі 200 доларів США, а решту грошових коштів повернути у строк до 12 серпня 2021 року. На підтвердження правочину боржником було складено розписку у присутності свідків. Відповідно до договору купівлі-продажу №1247/2019/16112638 від 13 серпня 2019 року він умови договору виконав, передав автомобіль марки «Mersedes-Benz» днз НОМЕР_1 у власність відповідача. 04 грудня 2019 року відповідач передав йому 200 доларів США, а 12 грудня 2019 року передав 100 доларів США, про що зазначено в розписці. У зазначеній в розписці строк відповідач борг не повернув, став уникати зустрічей, ухилятися від телефонних переговорів і категорично відмовився повернути борг у розмірі 3100 доларів США. Просить стягнути з відповідача на його користь 82512,07 грн. відповідно до зобов`язання, визначеного розпискою від 12 серпня 2019 року, 3% річних в сумі 322,00 грн., та судовий збір у розмірі 908,00 грн. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь 90675,00 грн. відповідно до зобов`язання, визначеного розпискою від 12 серпня 2019 року, 3% річних в сумі 2399,78 грн., інфляційні збитки в сумі 16031,34 грн. та судові витрати у розмірі 1091,06 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з зазначених в позові підстав, не заперечує проти винесення заочного рішення. А також суду зазначив, що договір купівлі-продажу №1247/2019/16112638 від 13 серпня 2019 року він підписував особисто, однак не читав повністю. Після підписання договору купівлі-продажу та його оформлення ним було особисто передано автомобіль відповідачу. Не згоден з умовами, де зазначено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості товару, оскільки йому не сплатили усі кошти, даний договір недійсним не визнавався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з зазначених в позові підстав, не заперечує проти винесення заочного рішення. Вважає, що договір купівлі автомобіля укладений відповідно до розписки від 12.08.2019 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, які наполягали на розгляді справи по суті за відсутності відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №1247/2019/1612638 транспортного засобу від 13 серпня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в територіальному сервісному центрі МВС 1247 РСЦМВС в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 автомобіль «Mersedes-Benz», модель В280, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Зазначений договір підписаний сторонами, недійсним не визнався.

В п. п. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу №1247/2019/1612638 транспортного засобу від 13 серпня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зазначено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості товару. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору.

З розписки ОСОБА_3 від 12 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 купив за 3600 доларів США в розстрочку на два роки у ОСОБА_1 автомобіль «Mersedes-Benz», зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 1996 року випуску, з первісною сплатою 200 доларів США, зобов`язався виплатити кошти до 12 серпня 2021 року.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її онуком та їй відомо, що онук купив в розстрочку у ОСОБА_1 автомобіль, віддав за автомобіль лише 500 доларів США. Зі слів ОСОБА_1 вона знає, що онук всі кошти за автомобіль не повернув.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 є його сином та йому відомо, що син купив в розстрочку у ОСОБА_1 автомобіль, він особисто віддав за автомобіль 200 доларів США.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Cтаттею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Натомість, суд не бере до уваги розписку ОСОБА_3 від 12 серпня 2019 року про купівлю у ОСОБА_1 за 3600 доларів США автомобіля «Mersedes-Benz», оскільки купівля-продаж транспортного засобу - автомобіля повинна укладатися договором купівлі-продажу, який відповідає вимогам чинного законодавства, а не договором позики.

Як встановлено у судовому засіданні та не оспорюється стороною позивача, договір купівлі-продажу №1247/2019/16112638 від 13 серпня 2019 року позивач та відповідача підписували особисто. Після підписання договору купівлі-продажу та його оформлення позивачем було особисто передано автомобіль відповідачу. Даний договір недійсним не визнавався.

Отже, суд бере до уваги договір купівлі-продажу №1247/2019/1612638 транспортного засобу від 13 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в територіальному сервісному центрі МВС 1247 РСЦМВС в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що передача транспортного засобу ОСОБА_1 і прийняття його ОСОБА_3 здійснюється після повної оплати вартості товару. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору. Зазначений договір підписаний сторонами та оформлений вже після розписки від 12 серпня 2019 року.

Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що договір купівлі-продажу №1247/2019/1612638 транспортного засобу від 13 серпня 2019 року визнавався не дійсним.

Суд не приймає покази свідків, оскільки у відповідності до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, та враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що в договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 13 серпня 2019 року, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС 1247 РСЦМВС в Дніпропетровській області зазначено, що передача транспортного засобу ОСОБА_1 і прийняття його ОСОБА_3 здійснено після повної оплати вартості товару, вищезазначений автомобіль переданий позивачем відповідачу, цей договір не визнавався не дійсним, а договір позики від 12 серпня 2019 року укладено з порушеннями чинного законодавства України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 530, 524, 526, 533, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 142, 258, 265, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням зобов`язання, відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін