ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 серпня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3129/21

Головуючий у першій інстанції Ільченко О.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/804/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шарапової О.Л.,

суддів Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Приліпко В.В.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Бич Володимир Миколайович.

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 .

Особа, яка приєдналась до апеляційної скарги: ОСОБА_3

Оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2022 року, повний текст рішення складено 28 лютого 2022 року, та додаткове рішення цього ж суду від 02 червня 2022 року.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0226, що знаходиться за тією ж адресою, в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Відповідно до заповіту, посвідченого 31.10.2017, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося вона заповіла по ? частині ОСОБА_5 та їй, позивачці. За її заявою про прийняття спадщини та за заявою ОСОБА_5 про відмову від належної частини спадщини на її, позивачки, користь нотаріусом відкрита спадкова справа. Проте, у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкоємцем не було надано правовстановлюючих документів на відповідну частину нерухомого майна, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки такий було зареєстровано за ОСОБА_6 , який також помер, та після його смерті відкрита спадкова справа в іншого нотаріуса, та останній не встиг за життя вчинити дії по оформленню всіх належних документів. Вказані обставини позбавляють її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідну частину спірного житлового будинку. Також стало відомо, що 19.03.2013 ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1384 кв.м. за тією ж адресою.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0226, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений нею при подачі позову в розмірі 908 грн 00 к. Судовий збір в розмірі 908 грн 00 к., сплачений ОСОБА_1 при подачі позову, компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2022 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 17.02.2022 та додаткове рішення від 02.06.2022 скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення та додаткове рішення суду є незаконними. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження побудови спірного будинку в період шлюбу подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; суд не звернув увагу на свідоцтво про право особистої власності на спірний будинок, яке видане Дідовецькою сільською радою Прилуцького району Чернігівської області, на ім`я ОСОБА_6 . Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що у заповіті ОСОБА_4 не містить жодних посилань на житловий будинок чи земельну ділянки. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що позивачка не надала доказів на підтвердження звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ? частину земельної ділянки. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд мав залишити позовну заяву без руху, оскільки позовна заява за змістом не відповідала приписам ЦПК України. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, але суд не взяв цю заяву до уваги. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що відповідь на відзив подана ОСОБА_1 з порушенням 5-денного строку. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що судом незаконно стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір, оскільки остання є інвалідом 2 групи. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що вона не була повідомлена про час судового засідання, коли було постановлене додаткове рішення.

ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.06.1967 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 57-58).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( 59).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.37).

Згідно копії довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №1598 від 30.07.2021 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від23.03.88 року(а.с.9).

Відповідно до інформаційної довідки із Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0226, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.155)

31.10.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно по ? частині ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( 103-104, 106).

Згідно з копією дублікату заповіту від 11.07.2018, ОСОБА_6 заповів усе своє майно по ? частині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.54-55).

16.11.2018 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.98).

Відповідно до копії заяви від 16.11.2018 року ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 (а.с.16, 99).

Згідно копії заяви від 13.12.2018, ОСОБА_6 зазначає, що спадкове майно після смерті ОСОБА_4 є її особистим майном. На одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя він не претендує, від отримання обов`язкової частки у спадщині він відмовляється (а.с.100).

Постановою приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. від 30.07.2021, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім.»я померлої (а.с.14).

22.06.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви приватному нотаріусу Бич В.М. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.36, 48).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.

Положеннями статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. При цьому чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другоючетвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на ? спірного будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції зазначив, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який зареєстрували 25.06.1967, та у період шлюбу подружжям було набуто житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто, відповідно до вимог ст.60 СК України вказаний будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя; правовстановлюючи документи видані на ім.»я ОСОБА_6 , а тому ОСОБА_1 , якій ОСОБА_4 заповіла своє майно, позбавлена можливості у нотаріуса отримати свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження побудови спірного будинку в період шлюбу подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; суд не звернув увагу на свідоцтво про право особистої власності на спірний будинок, яке видане Дідовецькою сільською радою Прилуцького району Чернігівської області, на ім`я ОСОБА_6 , не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки подружжя набуло право власності на домоволодінні в період шлюбу, а оформлення права власності на одного із подружжя не припиняє права спільної сумісної власності подружжя. В ході розгляду справи не надано доказів того, що вищезазначений житловий будинок є власністю лише ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у заповіті ОСОБА_4 не містить жодних посилань на житловий будинок чи земельну ділянки, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 заповіла все своє ( будь-яке)майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів на підтвердження звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ? частину земельної ділянки, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини; спадщина приймається в цілому.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд мав залишити позовну заяву без руху, оскільки позовна заява за змістом не відповідала приписам ЦПК України, не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки питання відповідності позовної заяви приписам ЦПК України вирішене при відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, але суд не взяв цю заяву до уваги, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки позивачка своєчасно звернулася з даним позовом і такі доводи апеляційної скарги є довільним тлумаченням правових норм.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідь на відзив подана ОСОБА_1 з порушенням 5-денного строку, не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки ця обставина не вплинула на правильність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки та обставина, що адвокат Зарічна Л.А. певний час була суддею Прилуцького міськрайонного суду не підтверджує, що головуючий у даній справі при її розгляді був упереджений.

Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення судового збору з ОСОБА_2 .

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи( а.с.128), а тому в силу приписів пункту 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору.

Таким чином, оскаржуване рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 лютого 2022 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судового збору підлягає зміні про компенсацію судового збору в розмірі 908 грн за рахунок держави.

Щодо оскарження додаткового рішення суду від 02 червня 2022 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду першої інстанції ОСОБА_1 було надано договір про надання адвокатських послуг від 01.07.2021 (а.с.18-19), додаток №1 до договору про надання адвокатських послуг від 04.01.2022 (а.с.161), акт виконаних робіт від 17.02.2022 (а.с.162), розрахунок виконаних робіт (а.с.163), квитанцію № П1596301 від 02.07.2021 про оплату юридичних послуг на суму 5 000 грн (а.с.1). Відповідно до вказаних документів, вартість послуг, наданих адвокатським бюро, визначається у сумі 10000 грн.

Частково стягуючи 6000 грн на професійну правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги складність справи, кількість та час судових засідань у яких приймала участь адвокат,обсяг виконаних (наданих послуг) робіт адвокатом, які не були необхідними, їй як досвідченому адвокату із значним юридичним стажем потрібно значно менше часу, ніж це зазначено в розрахунках, що є завищеним.

З висновком суду першої інстанції в цій частині не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про судове засіданні 02 червня 2022 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі всього розгляду справи заявляли про не співмірність витрат на правову допомогу.

З урахуванням викладеного, керуючись приписами ч.3 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду від 02 червня 2022 року слід скасувати, стягнувши з відповідачів на користь позивачки у відшкодування витрат на правову допомогу по 5000 грн. з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2022 року в частині стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. змінити, судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., сплачений ОСОБА_1 при подачі позову, компенсувати їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2022 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП2 НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) у відшкодування витрат на правову допомогу по 5000 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча: Судді: