Номер провадження: 22-ц/813/5796/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Домусчі Л.В. 22 грудня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 530 327,06 грн.

Разом із позовом, ОСОБА_1 було подано клопотання про забезпечення позову, згідно якого останній просив, у рахунок забезпечення позову, накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та на 596/4000 частин квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені апелянтом заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно відповідача є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом позову є стягнення з відповідача значної суми грошових коштів, а у випадку їх незастосування - вказане призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Сторони про розгляд справи на 13.09.2022 року були сповіщені належним чином.

13.09.2022 року від ОСОБА_2 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про відкладення слухання справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Саме лише звернення до суду із позовом не є безумовною підставою вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 530 327,06 грн.

Одночасно із подачею позовної заяви, ОСОБА_1 було подано клопотання про забезпечення позову, згідно якого останній просив накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та на 596/4000 частин квартири АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості, що відноситься до позовів майнового характеру.

Таким чином, оскільки пред`явлені позовні вимоги є вимогами майнового характеру, то забезпечення їх накладенням арешту на належне боржнику нерухоме майно є обґрунтованим.

Враховуючи наведені обставини та предмет позову, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 , як власник майна, може вільно на власний розсуд розпоряджатися ним, то колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову.

Тому колегія суддів вважає, що доводи заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є обґрунтованими, і такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, у зв`язку .

Крім того колегія суддів враховує, що забезпечення позову є передбаченим законом тимчасовим обмеженням, яке полягає у захисті законних інтересів позивача у разі коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення суду, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову є порушенням прав відповідача.

Застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне боржнику нерухоме майно направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення їх прав та законних інтересів. Застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що заявником не надано доказів та не наведено обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на 596/4000 частин квартири АДРЕСА_2 ., оскільки з Державного реєстру речових прав на майно вбачається, що зазначена частина квартири в процесі слухання справи була відчужена ОСОБА_2 на користь іншої особи, яка не є стороною у справі, на підставі чого на вказане нерухоме майно не може бути накладений арешт.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 267, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В іншій частині вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе