Справа № 289/1942/21
Номер провадження 2/289/60/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабіної К.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку 1/2 частки житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви (а.с.145) просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частку Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27.10.2012 в період шлюбу подружжя ОСОБА_3 набули у власність Ѕ частку вказаного житлового будинку, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Проте відповідач, після розірвання шлюбу, заперечує право позивача на Ѕ частку спірної частки будинку.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.12.2021 цивільну справу прийнято до провадження судді Кириленко О.О. та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 87).

02.02.2022 відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, в якому просив визнати Ѕ частину спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 , визнати право власності на Ѕ частку в Ѕ частині вказаного житлового будинку за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділити в натурі кімнати та призначити будівельно-технічну експертизу поділу домоволодіння.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.08.2022 зустрічний позов відповідача було залишено без розгляду.

В підготовче засідання 30.08.2022 сторони не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач уточненні позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає (а.с. 145-147).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 30.08.1997 по 13.04.2021 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.8-9).

На підставі рішення Іршанської сільської ради № 38 від 25.10.2012 ОСОБА_2 , 27 жовтня 2012 року видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на Ѕ частку житлового будинок АДРЕСА_1 (а.с.109,110,124).

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 вказаної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, що за час перебування в шлюбі з 30 серпня 1997 року по 13 квітня 2021 позивач та відповідач спільно набули у власність Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку 1/2 частки спірного житлового будинку підлягають задоволенню.

Враховуючи подану відповідачем письмову заяву про визнання позову та не заперечення щодо задоволення позовних вимог, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі на підставі частини п`ятої статті 206 ЦПК України та ухвалити рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69-70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 81, 206, 247 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: с. Ірша, Житомирського району, Житомирської області, 12211, РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання права власності на 1/2 частку 1/2 частки житлового будинку задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. О. Кириленко