Справа 206/2935/22
Провадження 2-о/206/363/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

присяжних: Бублейник Ю.Ю., Лещенко К.М.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Геник Л.С.,

представника заявника лікаря-психіатра Бебешка М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів хворий являє собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих.

ОСОБА_1 письмової проінформованої згоди на госпіталізацію до КП «ДБКЛ з НПД» ДОР не надавав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр Бебешко М.В. підтримав власну заяву та пояснив, що ОСОБА_1 було госпіталізовано до закладу службою швидкої допомоги, після того, як його рідний брат із ним звернулись до лікаря психіатра, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 підпалив власну кухню. ОСОБА_1 здавалося, що він виганяє злих духів. ОСОБА_1 було госпіталізовано 23 вересня 2022 року та перші дні у відділенні він був не спокійний, його маячні ідеї були до госпіталізації.

Прокурор в судовому засіданні не підтримувала заяву про госпіталізацію.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що не бажає щоб до нього застосовувалось примусове лікування та заперечував, що він підпалив власну кухню. Підходячи до дому побачив, що стоїть пожежна машина, а хто підпалив кухню йому невідомо. Також зазначив, що не вживає алкоголь та наркотики, вважає себе нормальною людиною.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника лікаря психіатра, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленням лікарем КНП «Покровська лікарня» Дніпровської селищної ради Дніпропетровської області» ОСОБА_2 , у зв`язку із виявленням у нього психічний поведінкових розладів в наслідок психічних травм. В направленні зазначено, що зі слів брата спалив хату 22 вересня 2022 року.

При обстеженні його психічного стану в КП «ДБКЛ з НПД» ДОР комісія лікарів виявила, що психічний стан хворого погіршувався впродовж декількох днів, коли він став напруженим не спав у ночі, бачив уявних невідомих людей, став вважати, що його батько та матір не рідні. 2 роки тому спалив хату та повторно скоїв підпал. Свої дії пояснював тим, що спалив демонів та нечисту силу. Під час госпіталізації був збуджений, агресивний, контакт носить формальний характер, судження непослідовні, мислення паралогічне, різнопланове. Схильний до імпульсивних дій, агресивно налаштований проти оточуючих, не має усвідомлення власного стану.

Діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад.

Згідно приписів ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Так, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації, оскільки ОСОБА_1 заперечує свою причетність до підпалу власної кухні, вважає себе психічно здоровою людиною, яка не потребує примусового лікування. В той час, як лікарем-психіатром належним чином не доведені викладені ним обставини щодо того, що ОСОБА_1 дійсно підпалив власну хату, через що може бути небезпечним для себе чи оточуючих.

Враховую, що ОСОБА_1 заперечує проти його примусової госпіталізації до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги, а також враховуючи засади пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 являє собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючи, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає.

Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд приходе до висновку, що у задоволенні заяви КП «ДБКЛзНПД» ДОР щодо надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 212, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1) про примусову госпіталізаціюОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: Ю.Ю. Бублейник

К.М. Лещенко