Справа №: 398/1433/22
провадження №: 2/398/1271/22
"28" липня 2022 р.Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого - судді Демченко І.М.
за участю секретаря Міщенко С.А..
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Олександрія в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,
Ухвалою суду від 03 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 28 липня 2022 року у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України вирішено провести заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав зазначених в ньому.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення. У встановлений судом строк відповідачі заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження та відзиву не надали.
Представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування на розгляд справи не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
Також суд зазначає, що оскільки відповідачам роз`яснювалося право подати відзив, у якому необхідно викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, що виникли у справі.
Згідно ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6, 8).
Довідкою управління дозвільно - погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради №234 від 20 травня 2022 року підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_2 , значаться зареєстрованими позивач ОСОБА_1 , його дочка - ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 (а. с. 9).
Актами від 23 травня 2022 року, затвердженими старостою Звенигородського старостинського округу та складеним за участю мешканців АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які засвідчили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживають з 2015 року (а.с.10-11).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що являється сусідкою позивача та знає, що відповідачі являються позивачу донькою та онукою та виїхали в Російську Федерацію в 2015 році і з того часу не приїзджали до позивача та не спілкуються з ним.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив , що являється сусідом позивача та знає, що його донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 з 2015 році проживають в Російській Федерації та не підтримують ніяких зв`язків з позивачем і з того часу ніколи не приїзджали до нього.
Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Положеннями статті 391 ЦК України надано право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.
Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (стаття 405 ЦК України).
Таким чином, судовим розглядом справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації тривалий час (більше року) не проживає, її особистих речей в будинку не має, отже вона є такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 . Будь-які підстави для збереження за нею права користування цим житловим приміщенням відсутні, у зв`язку з чим суд вважає, що права позивача підлягають захисту та приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч.2,3,4 ст. 29 ЦК України)
Згідно із ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , даним рішенням не порушуються з огляду на те, що вона у спірному будинку не мешкає з 2015 року.
Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.
Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітні діти не можуть бути самостійними відповідачами за позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
У відповідності до ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Постановою Кабінету Міністрів України №1068 від 30.08.2007 року «Про затвердження типових положень про службу у справах дітей» затверджено типові положення про службу у справах дітей, які не містять повноважень служби про надання дозволу при вирішенні питань про визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 01 липня 2022 року встановлено недоцільним знімати з реєстрації малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Неповнолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання в спірному будинку не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним.
.Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 , зі зняттям її з реєстраційного обліку за цією адресою.
В частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 - відмовити.
Судові витрати залишити по фактично понесеним
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий : І.М.Демченко