Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/17/22

Провадження №2/377/89/22

29 серпня 2022 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої-судді Бабич Н.С., за участю секретарів судового засідання Гніденко Н.П., Пскової А.І.,

представника відповідача - адвоката Плюсніна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

У С Т А Н О В И В:

30 грудня 2021 року позивач в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою, яку судом отримано 06 січня 2022 року, в якій, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, посилаючись на статті 12, 14, 526, 1166, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 174328 гривень, а також судові витрати по оплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 28 квітня 2018 року, о 22 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі «Славутич Якір», керуючи транспортним засобом «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на тварину, внаслідок чого пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла. В порушення вимог п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV (далі Закон України № 1961-ІV), цивільно правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до ст.27, п.36.2 ст.36, п. 39.1 ст.39, п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України №1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України після повідомлення потерпілою особою про настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди та надання необхідних документів, передбачених ст.35 Закону України №1961-ІV, визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі. З огляду на ч.2 ст. 1187, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1191 ЦК України та ч.2 ст. 38 Закону України № 1961-ІV, оскільки цивільно правова відповідальність відповідача не була застрахована, то він зобов`язаний в порядку регресу відшкодувати позивачу завдану шкоду в розмірі 174328 гривень, яка з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, складається з : 67014 гривень (ст.27.3 Закону України №1961-ІV ), 40300 гривень ( ст.27.4 Закону України № 1961-ІV), 67014 гривень (ст.27.3 Закону України №1961-ІV).

Ухвалою судді від 14 лютого 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 87 ЦПК України та усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 15 березня 2022 року.

15 березня 2022 року справу було знято з розгляду та призначено нове судове засідання на 04 травня 2022 року.

Ухвалою суду від 04 травня 2022 року судове засідання відкладено на 24 травня 2022 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України.

09 травня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що постановою слідчого СВ Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області Янченко А.П. від 29.12.2019 кримінальне провадження №0000074 від 29.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, тому він не повинен відшкодовувати шкоду в порядку регресу МТСБУ, оскільки правові підстави для цього відсутні і його вина у ДТП не доведена.

24 травня 2022 року судове засідання було відкладено на 13 червня 2022 року за клопотанням представника позивача на підставі частини 4 статті 279 ЦПК України.

30 травня 2022 року від представника позивача за довіреністю- адвоката Проца А.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав. Щодо розрахунку виплаченого відшкодування зазначив, що згідно з Законом України « Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у 2018 році становила з 01.10.2018 у місячному розмірі 3723 гривні. Таким чином, загальний розмір відшкодування згідно з п.27.2 ст.27 Закону України №1961-ІV становить 3723 гривні х 36 = 134028 гривень. Відповідно до матеріалів справи №377/17/22 та доданих до відповіді на відзив документів право на отримання виплати згідно з п.27.2 ст.27 Закону України №1961-ІV мали: ОСОБА_4 ( мати загиблої, пенсіонер) та ОСОБА_5 ( дочка загиблої, 2007 року народження). 26.02.2019 до позивача звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування, яка була отримана позивачем 05.03.2019, представник ОСОБА_6 ( чоловіка загиблої та батька малолітньої дитини ОСОБА_5 ) по довіреності ОСОБА_7 . Просив здійснити на реквізити ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 134028 гривень. На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 134028 гривень були надані відповідні документи. Позивач склав довідку №1 від 16.05.2019, наказ від 29.05.2019, розрахунок від 16.05.2019 та здійснив виплату на реквізити ОСОБА_6 (батька малолітньої ОСОБА_5 ) у розмірі 67014 гривень, тобто Ѕ від 134028 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. 20.06.2019 до позивача звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана позивачем 03.07.2019, представник ОСОБА_4 ( матері загиблої, пенсіонерки) по довіреності ОСОБА_7 . Просив здійснити на реквізити ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 67014 гривень, тобто Ѕ від 134028 гривень. На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 67014 гривень були надані відповідні документи. Позивач склав довідку №2 від 27.08.2019, наказ від 03.09.2019, розрахунок від 27.08.2019 та здійснив виплату на реквізити ОСОБА_7 у розмірі 67014 гривень, тобто Ѕ від 134028 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. 07.10.2019 до позивача на підставі п.27.4 ст.27 Закону України №1961-ІV звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування, яка була отримана позивачем 15.11.2019, представник ОСОБА_6 ( чоловіка загиблої та батька малолітньої дитини ОСОБА_5 ) по довіреності ОСОБА_7 . Просив здійснити на реквізити ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 40300 гривень витрати на спорудження надгробного пам`ятника, на підтвердження чого надав оригінал квитанції від 18.09.2019, копію виписки з ЄДРЮОФП відносно ФОП ОСОБА_8 . Позивач склав довідку №3 від 19.12.2019, наказ від 10.01.2020, розрахунок від 19.12.2019 та здійснив виплату на реквізити ОСОБА_7 у розмірі 40300 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, загальний розмір відшкодування склав: 67014 гривень +67014 гривень +40300 гривень = 174328 гривень, що підтверджено платіжними дорученнями. Щодо заперечень відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати заподіяну шкоду, оскільки не винен у настанні ДТП, зазначив, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно відповідача не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). В обґрунтування цих доводів послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.04.2021 року у справі №450/4163/18 та постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 03 червня 2020 року №345/3355/17 ( провадження №61-22598св18; від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 ( провадження №61-320св20).

13 червня 2022 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 29 червня 2022 року у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача про витребування доказів.

29 червня 2022 року за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні було оголошено перерву до 11 липня 2022 року.

11 липня 2022 року за клопотання представника відповідача у судовому засіданні було оголошено перерву до 29 серпня 2022 року.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. У поданій на електронну адресу суду заяві представник позивача адвокат Проц А.В. просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі ( а.с.100, т.1).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. У поданій через канцелярію суду заяві ОСОБА_1 просив розглядати справу без його участі та зазначив, що позов не підлягає задоволенню через обставини, викладені у відзиві, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.122, т.1).

Представник відповідача - адвокат Плюснін М.В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того, суду пояснив, що відповідач не заперечує проти того, що 28 квітня 2018 року дійсно трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом «Хонда», здійснив наїзд на тварину, а його пасажир ОСОБА_3 загинула від отриманих травм. За вказаним фактом 29.04.2018 було відкрито кримінальне провадження № 0000074 за ч.2 ст. 286 КК України. 27.09.2019 слідчим суддею у даному кримінальному провадженні було призначено судову автотехнічну експертизу з метою вирішення питань про те, як повинен був діяти водій мотоцикла у відповідній дорожній обстановці та чи мав він технічну можливість попередити наїзд на тварину, чи вбачається в діях водія невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України. Згідно з висновком експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 в ситуації, що склалася на дорозі, водій мотоцикла ОСОБА_1 безпосередньо перед ДТП повинен був керуватися вимогами п. 12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху мотоцикла відповідала безпечній швидкості руху. У момент виходу тварини на дорогу водій ОСОБА_1 , в умовах виникнення ДТП, об`єктивно не міг виявити тварину з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини з робочого місця водія, водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом екстреного гальмування. Тому, на думку представника відповідача, для ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, виникли обставини непереборної сили, які він не міг передбачити та не міг об`єктивно усунути небезпеку, що виникла для пасажира ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла. Тобто з огляду на ч.5 ст. 1187 ЦК України, при даних обставинах виникли умови непереборної сила, а саме ситуація, в якій водію ОСОБА_1 неможливо було уникнути наїзду на тварину з об`єктивних причин: руху тварини, відсутності видимості на певній відстані, а тому ОСОБА_1 не повинен в порядку регресу відшкодовувати шкоду позивачу. В обґрунтування вказаних доводів послався на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 ( провадження №61-4281св19), в якій Верховний Суд визнав непереборною силою відсутність у водія автомобіля технічної можливості уникнути ДТП, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000074 від 29.04.2018, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року, о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_3 , в 3-х кілометрах від міста Славутича Київської області, допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, відкритого перелому виличної кістки. ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм ОСОБА_3 померла в лікарні.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000074, 29 квітня 2018 року були внесені відомості за даним фактом та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України ( а.с.6, т.1).

Згідно з висновком експерта №12-1/2177 від 04 листопада 2019 року судової автотехнічної експертизи, проведеної під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000074 від 29.04.2018, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів :12.2; 12.3 ПДР України. Швидкість руху мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , (80…90) км/год ( згідно вихідних даних, а саме показань водія ОСОБА_1 ) відповідала безпечній швидкості руху транспортного засобу при видимості елементів проїзної частини з робочого місця 100 м (згідно вихідних даних). У момент виходу тварин на проїзну частину водій ОСОБА_1 в умовах виникнення ДТП об`єктивно не міг виявити тварин з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини, з робочого місця водія, водій ОСОБА_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пунктів:12.2; 12.3 ПДР України не вбачається. В причинному зв`язку з настанням досліджуваної ДТП є виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_1 на відстані меншій, ніж зупиночний шлях керованого ним мотоцикла в умовах виникнення ДТП (а. м. кп. 201-214).

Постановою слідчого слідчого відділення Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області Янченко А.П. від 29 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 29 квітня 2018 року за № 0000074, закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення ( а.с.119-121, т.1, а.м.кп.212-214).

Як вбачається з даної постанови, висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29 квітня 2018 року за № 0000074 ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних під час досудового розслідування, зокрема на підставі висновку експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 судової автотехнічної експертизи.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , виданим 03 травня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області серії НОМЕР_2 , актовий запис за №63, зафіксовано факт її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Славутич Київської області ( а.с.23, т.1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 03 травня 2018 року №192, виданого Броварським районним відділенням комунального закладу «Київське обласне бюро СМЕ» Київської обласної ради, смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Славутич Київської області у стаціонарному відділенні СМСЧ №5 внаслідок нещасного випадку поза виробництвом від відкритої черепно-мозкової травми (мототравми), отриманої 28 квітня 2018 року у м.Славутич ( а.с.24, т.1).

Висновком експерта №90/192 від 05.07.2018 судово-медичної експертизи підтверджується, зокрема, що смерть ОСОБА_3 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток обличчя та основи черепа зліва з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Відкрита черепна мозкова-травма, як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів при мототравмі, можливо, при обставинах та у строк (28.04.2018), вказаних в ухвалі про призначення експертизи ( а.м.кп.112-115).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом Реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськвиконкому Київської області 11 вересня 1986 року, актовий запис №643, ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Бриспіль Київської області; батько- ОСОБА_10 , мати- ОСОБА_4 ( а.с.20, т.1).

11 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , про що зроблено відповідний актовий запис №69 та 11 червня 2005 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 (а.с.18, т.1).

Під час шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 24 квітня 2007 року, в якому її батьком записаний ОСОБА_6 , матір`ю- ОСОБА_3 ( а.с.21,т.1).

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , відповідач у справі, був власником транспортного засобу мотоциклу «HONDA CB 400 SF», державний номерний знак НОМЕР_1 , категорія мотоцикли з об`ємом двигуна більше 50 куб. см, що вбачається з Інформаційного листа з Інтегрованої інформаційно-пошукової система Міністерства внутрішніх справ України «АРМОР» ( а. м.кп.19). Згідно з витягом з централізованої бази даних МТСБУ від 30.12.2021 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HONDA CB400SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована ( а.с.30, т.1).

Вказані обставини відповідач та його представник не заперечували.

05 березня 2019 року до МТСБУ від ОСОБА_6 (чоловіка загиблої та батька малолітньої дитини ОСОБА_5 ) в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 надійшло повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди ( а.с.8, т.1).

Відповідно до довідки №538515 про дорожньо-транспортну пригоду 28.04.2018 о 22:30 на автодорозі Т-25-06 Чернігів-Любеч-Славутич, 3-й км від м.Славутича в сторону с.Неданчичі сталася дорожньо-транспортна пригода наїзд на дику тварину. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були: мотоцикл «HONDA CB400SF», державний номерний знак НОМЕР_1 , власник та водій ОСОБА_1 , тверезий, відомості про наявність ( відсутність) поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідній графі не зазначено, транспортний засіб отримав механічні пошкодження середньої центральної частини, бокової лівої частини. Водій ОСОБА_1 травмований, ОСОБА_3 травмована. Даний факт зареєстровано в ЖЄО 28.04.2018 за №1028 ( а.с.7, т.1).

Крім того, 05 березня 2019 року від ОСОБА_6 в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 до МТСБУ надійшла заява, в якій він просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, у розмірі 134028 гривень, внаслідок загибелі ОСОБА_3 під час ДТП, за вказаними у заяві реквізитами ( а.с.9, т.1).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 134028 гривень до заяви були надані: копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_7 (а.с.27, т.1); нотаріальна засвідчена копія довіреності ОСОБА_6 від 18.10.2018, якою він уповноважує, зокрема, ОСОБА_7 на представництво його інтересів з правом одержання належного йому відшкодування ( в тому числі й страхового та/або регламентної виплати) без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх ( його) йому (а.с.25, т.1); копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (загиблої) (а.с.18, т.1); копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_6 (а.с.15-17, т.1); копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (а.с.23, т.1); довідка Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області №1572 від 18.10.2018 про те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по втраті годувальника на 1-го утриманця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.19, т.1); копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.21, т.1); заява про долучення документів по справі №57247 від 04.04.2019 ( а.с.11, т.1), заява від 28.03.2019 з реквізитами для виплати відшкодування ( а.с.11, зв. ст., т.1).

03 липня 2019 року до МТСБУ від ОСОБА_4 (матері загиблої ОСОБА_3 ) в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 надійшла заява, в якій вона просила виплатити їй належне страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, загибеллю ОСОБА_3 під час ДТП, яке становить 67014,00 гривень (1/2 частки, що належить їй як матері загиблої, яка є пенсіонером за віком) ( а.с.10, т.1).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 67014,00 гривень, тобто Ѕ від 134028,00 гривень, були надані такі документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_4 ( а.с.12-13 зв. ст., т.1); копія посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області 07.07.2004, відповідно до якого ОСОБА_4 є отримувачем пенсії за віком довічно ( а.с.14, т.1); копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.09.1986 ОСОБА_9 ( а.с.20, т.1); копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 16.02.2010, відповідно до якого ОСОБА_10 ( батько загиблої) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копія довіреності ОСОБА_4 від 05.06.2019, якою вона уповноважує, зокрема, ОСОБА_7 на представництво її інтересів з правом одержання належного їй відшкодування ( в тому числі й страхового та/або регламентної виплати) без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх ( його) їй ( а.с.22, т.1).

МТСБУ складені довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 16.05.2019 та № 2 від 27.08.2019, відповідно до яких визначено ОСОБА_6 ( батьку малолітньої ОСОБА_12 ) та ОСОБА_4 розмір шкоди у зв`язку з втратою годувальника в сумі по 67014 гривень кожному відповідно ( а.с. 31, 138 зв. ст., т.1).

Як вбачається з розрахунків розміру шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, від 16 травня 2019 року та від 27 серпня 2019 року визначено загальну суму відшкодування в розмірі 134028 гривень, що складається з сум відшкодування: 67014,00 гривень ОСОБА_5 ( дочці, отримувач батько ОСОБА_6 ); 67014,00 гривень ОСОБА_4 ( матері загиблої) ( а.с.193, 204, т.1).

Згідно з наказом генерального директора МТСБУ № 5234 від 29.05.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату на рахунок ОСОБА_6 67014 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до платіжного доручення №938623 від 30 травня 2019 року перераховано вказану суму коштів на рахунок останнього ( а.с.192, 194, т.1).

Наказом заступника генерального директора МТСБУ № 8850 від 03.09.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату на рахунок представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 67014 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, які згідно з платіжним дорученням № 1152272 від 04 вересня 2019 року перераховано на рахунок останнього (а.с.31 зв. ст., а.с.33, т.1).

Крім того, 15 листопада 2019 року ОСОБА_6 в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане із понесеними витратами на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 40300 гривень, яке перерахувати на рахунок представника ОСОБА_7 ( а.с.206, т.1).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 40300 гривень були надані такі документи: квитанція від 18.09.2019, відповідно до якої ОСОБА_6 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 , сплачено 40300 гривень за виготовлення пам`ятника ( а.с.207, т.1); виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 ( а.с.208, т.1).

МТСБУ складено довідку №3 від 19 грудня 2019 року, в якій визначено суму відшкодування в розмірі 40300 гривень ( а.с.210, т.1). Проведено розрахунок розміру витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які визначено в сумі 40300 гривень, та сплачено на рахунок представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 суму відшкодування 40300 гривень відповідно до платіжного доручення №245616 від 10 січня 2020 року ( а.с. 212, 213, т.1).

Таким чином, позивачем було сплачено ОСОБА_6 ( батьку малолітньої ОСОБА_5 , яка є дочкою загиблої) та ОСОБА_4 ( матері загиблої) страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_3 , на загальну суму 174328 гривень.

Щодо вказаного розміру страхового відшкодування, та права осіб, яким воно було виплачено, на отримання такого відшкодування заперечення у відзиві відсутні та від представника відповідача у судовому засіданні не надходили.

Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі ( підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди ( пункт 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 передбачено, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 у місячному розмірі становить 3723 гривні, отже мінімальний розмір регламентної виплати, який підлягає до виплати утриманцям померлої: малолітній ОСОБА_5 , дочці померлої, законним представником якої є її батько ОСОБА_6 , та матері померлої ОСОБА_4 , яка є пенсіонеркою за віком, на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника становить 134028 гривень, виходячи з формули 3723 гривні ( мінімальна заробітна плата на день ДТП) х 36 ( кількість місяців) = 134028 гривень, що підлягає сплаті їм в рівних частинах по 67014 гривень.

Згідно з квитанцією від 18.09.2019 розмір витрат на виготовлення пам`ятника складає 40300 гривень.

Розрахунок розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, зокрема зі спорудженням надгробного пам`ятника здійснено за формулою: 3723 гривні ( мінімальна заробітна плата на квітень 2018 року ) х 12 (кількість місяців) = 44676,00 гривень ( максимальний розмір витрат, пов`язаних зі спорудженням надгробного пам`ятника).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наказів №5234 від 29.05.2019, №8850 від 03.09.2019, №269 від 10.01.2020 та платіжних доручень № 938623 від 30.05.2019, №1152272 від 04.09.2019, № 245616 від 10.01.2020 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку в розмірі 174328 гривень, з яких: 134028 гривень ( 67014 гривень + 67014 гривень) відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України №1961-IV; 40300 гривень відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону України №1961-IV.

Таким чином, оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника в сумі 134028 гривень та на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 40300 гривень, суд виходить із відповідності заявленого розміру відшкодування вимогам п.27.3 та п.27.4 ст. 27 Закону України №1961-IV відповідно, наявності доказів, що підтверджують понесені витрати позивачем, та не оспорювання зазначеної обставини відповідачем.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Надаючи оцінку доводам відповідача та його представника, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

Відповідачем не доведено тих обставин, що пасажир мотоцикла «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Крім того, доводи відповідача про те, що правові підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу перед МТСБУ відсутні і його вина в ДТП не доведена, оскільки постановою слідчого СВ Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області кримінальне провадження №0000074 від 29.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 ( провадження №61-14226св21).

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія незабезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо доводів представника відповідача про наявність під час ДТП обставин непереборної сили суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Як вже зазначалося судом, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №342/709/20 ( провадження №61-11129 св21).

Як видно з мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження № 0000074 від 29 грудня 2019 року, встановлено, що 28 квітня 2018 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_3 , в 3-х кілометрах від міста Славутича Київської області, допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, відкритого перелому краю виличної кістки. ІНФОРМАЦІЯ_6 від отриманих травм ОСОБА_3 померла в лікарні. Висновок про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних під час проведення досудового розслідування, зокрема на підставі висновку експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 року судової автотехнічної експертизи.

Як вбачається з висновку експерта №12-1/2177 від 04 листопада 2019 року судової автотехнічної експертизи, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів :12.2; 12.3 ПДР України; швидкість руху мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , (80…90) км/год ( згідно вихідних даних, а саме показань водія ОСОБА_1 ) відповідала безпечній швидкості руху транспортного засобу при видимості елементів проїзної частини з робочого місця 100 м (згідно вихідних даних); у момент виходу тварин на проїзну частину, водій ОСОБА_1 в умовах виникнення ДТП, об`єктивно не міг виявити тварин з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини, з робочого місця водія, водій ОСОБА_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пунктів:12.2; 12.3 ПДР України не вбачається. В причинному зв`язку з настанням досліджуваної ДТП є виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_1 на відстані меншій, ніж зупиночний шлях керованого ним мотоцикла в умовах виникнення ДТП.

Отже, судом встановлено, що ДТП відбулася за обставин, коли водій ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_3 , допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України небезпека для руху- зміна дорожньої обстановки ( у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Вимоги пункту 12.3 ПДР України встановлюють порядок руху транспортних засобів, при якому водій, якому виникає небезпека для руху повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно з пунктом 12.2 ПДР України у темну пору добу та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Таким чином, Правила дорожнього руху України передбачають порядок дій водія у разі виникнення небезпеки для руху, в тому числі у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Встановлення такого порядку обумовлено тим, що діяльність, пов`язана з використанням транспортного засобу, створює підвищену небезпеку для особи, яка таку діяльність здійснює, та інших осіб, і потребує від неї особливої уваги під час руху транспортного засобу, яким вона керує.

Таким чином, відсутність у ОСОБА_1 технічної можливості уникнути наїзду не відповідає ознакам надзвичайності та невідворотності, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, зокрема з його шкідливими властивостями та особливостями експлуатації.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що відсутність у водія ОСОБА_1 технічної можливості уникнути наїзду на тварину є непереборною силою.

Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача в обґрунтування вказаних доводів і на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 ( провадження №61-4281 св19), тому що в даній постанові, залишаючи касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки судами, на відміну від встановлених судом обставин у цій справі, було встановлено в діях потерпілого порушення вимог пункту 4.8 Правил дорожнього руху України, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому було заподіяно шкоду.

Таким чином, враховуючи, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд дійшов висновку про те, що ДТП, яка сталася 28.04.2018 за участю водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , внаслідок якої пасажир ОСОБА_3 померла, є страховим випадком, а тому в МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану транспортним засобом, водій якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, що пов`язана зі смертю потерпілої, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 174328 гривень слід визнати обґрунтованими та задовольнити.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до платіжних доручень: № 1030074 від 09.06.2021 та № 836583 від 31.01.2022 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2614 гривень 92 копійки, яка зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 5,51,т.1 ).

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2614 гривень 92 копійки, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2614 гривень 92 копійки.

Керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 174328 ( сто сімдесят чотири тисячі триста двадцять вісім ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Українисудові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2614 ( дві тисячі шістсот чотирнадцять ) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , юридична адреса: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 05 вересня 2022 року.

Суддя Н. С. Бабич