Провадження № 2/369/282/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарях судового засідання Мазурик Д.С., Варваровій М.П.,

Житар А.А.,

за участю прокурорів Кулик О.І.,Тарасенко А.С.,

Вакуленка М.Г.,

представника позивача

ДП «Київське лісове господарство» Семко В.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача

Гореницької - Білогородської сільських рад Клокун Т.Г., Вакуленко О.М.,

представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Рябко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва №6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що місцевою прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства під час надання земельної ділянки, розташованої в межах Горенської сільської ради. Так, при перевірці встановлено, що на підставі рішення 20 сесії 25 скликання Горенської сільської ради №3/34 від 25.12.2008 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серія ЯЖ № 904157 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1795 га за кадастровим номером :01:00760602, що розташована у АДРЕСА_1 .

Даний акт зареєстровано 10.01.2009 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12.

Зазначив, що рішення 20 сесії 25 скликання Горенської сільської ради №3/34 від 25.12.2008 року прийнято з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, внаслідок чого повинно бути визнано недійсним.

Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Київський лісове господарство" 2015 року, Проекту організації та розвитку лісового господарства Виробничої частин ДЛГО «Київліс», Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року, Плану лісових насаджень Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп» лісовпорядкування 2014 року, планово-картографічними матеріалами спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:00760602 відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 29.12.2018 року земельна ділянка із кадастровим номером :01:00760602 відносилась до кварталу 44 виділу 37, та відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відноситься до кварталу 68 виділу 23 Приміського лісництва ДП «Київський лісове господарство».

Відповідно до листа ДП «Київський лісове господарство» № 02-02/879 від 14.11.2018 спірна земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку ДП «Київський лісове господарство» (квартал 68, виділ 23 Приміського лісництва ДП «Київський лісове господарство»), яке перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

На момент прийняття рішення Горенської сільської ради право постійного користування на спірну земельну ділянку лісового фонду ДП «Київське лісове господарство» не припинялось, вказана земельна ділянка лісового фонду не вилучалась, її цільове призначення не змінювалось.

Відповідно до вимог ст. 7, 8 ЛК України та ч. 2 ст. 84 ЗК України всі ліси в України є власністю держави. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

За загальним правилом, визначеним ч. 4 ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, Горенська сільська рада при прийнятті рішення щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення, вийшла за межі визначених законом повноважень, оскільки вирішення питання вилучення земель лісового фонду державної власності не належало до компетенції сільської ради.

Крім того, надання спірної земельної ділянки у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни її цільового призначення, тобто в порушення ст. ст. 20, 122 ЗК України без погодження органу лісового господарства та без урахування висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Таким чином, оспорюване рішення прийнято Горенською сільською радою в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 12, 20, 22, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 ЗК України, ст. ст. 7, 8, 31, 33, 57 ЛК України, ст. ст. 4, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, оскільки ліси не можуть передаватись у приватну власність, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Тому, воно підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно до вимог ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та с. ст. 152, 155 ЗК України.

Крім того, зважаючи на те, що у відповідача право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише відповідно до ст. ст. 16, 330, 388 ЦК України шляхом визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення та витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство».

Позивач просив суд:визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право;

Визнати незаконним та скасувати рішення 20 сесії 25 скликання Горенської сільської ради №3/34 від 25.12.2008 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ;

Визнати недійсним державний акт серії ЯЖ№ 904157 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1795 га за кадастровим номером :01:00760602 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства

Витребувати на користь держави в особі ДП«Київське лісове господарство`з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1795 га з кадастровим номером :01:00760602, що розташована в адміністративних межахГореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 27.12.2019 року було відкрито провадження у справі.

14 лютого 2020 року від представника відповідача Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надійшла заява про залишення позову без розгляду. Зазначає, що позивачем не доведено наявність підстав для звернення прокурора в інтересах держави до суду, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності і є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до п.1 ст.257 ЦПК.

04 березня 2020 року від керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури надійшли пояснення на заяву про залишення позову без розгляду. Зазначає, що даний позов пред`явлено у зв`язку з неналежним здійсненням уповноваженими органами ДП «Київське лісове господарство» та Київським обласним та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства своїх повноважень щодо повернення у державну власність спірної лісової ділянки.

05 березня 2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Риженко О.С. надійшов відзив на позовну заяву. Просив застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

16 березня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвоката Риженко О.С. були подані додаткові пояснення по суті справи.

16 березня 2020 року до суду від представника відповідача Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Також 16 березня 2020 представником відповідача Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було подано відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень і укладанні договору Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області діяла з чітким дотриманням норм законодавства і в межах передбачених повноважень. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 03.08.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 03.08.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про залишення позовної заяви без розгляду.

02 вересня 2020 року на виконання ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 03.08.2020 року від Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» надійшла відповідь, в якій зазначено, що підприємством виконувались роботи по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, будь-яка документація із вищевказаного проекту землеустрою в архіві підприємства відсутня.

16 вересня 2020 року на виконання ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 03.08.2020 року від Державного підприємства «Київське лісове господарство» надійшли визначені ухвалою належним чином засвідчені копії документів.

16 вересня 2020 року від Головного управління Держгеокадастру у Київській області надійшло повідомлення, що згідно інформації Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в місцевому фонді документації із землеустрою Управління не виявлено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

08 жовтня 2020 року від Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства надійшли копія наказу Державного комітету лісового господарства від 20.0.2004 року № 179; копія наказу Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07.05.2007 № 42 Про ліквідацію Київського обласного управління лісового та мисливського господарства; копія наказу Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 26.11.2012 №132 Про реорганізацію Київського обласного управління лісового та мисливського господарства; наказ управління від 26.07.2019 № 92 Про затвердження матеріалів лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств, діяльність яких координується Київським обласним та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 15.02.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рябко С.О. про витребування доказів.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 15.02.2021 року було замінено відповідача Гореницьку сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на правонаступника Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області.

22 березня 2021 року від представника відповідача Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи викопіювання з генерального плану поєднаного з детальним описом села Гореничі Києво-Святошинського району Київської області із зазначенням земельної ділянки з кадастровим номером :01:00760602.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 15.02.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рябко С.О. про призначення експертизи. Призначено судову земельно-технічну експертизу земельної ділянки з кадастровим номером :01:00760602 , площею 0,1795 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

На вирішення експерта поставлені наступні питання:

1) чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою за кадастровим номером :01:007:0602, площею 0,1795 га, що розташована в АДРЕСА_1 . , цільовому призначенню земельної ділянки?;

2) чи є порушення меж та накладення земельної, ділянки за кадастровим номером :01:007:0602, площею 0,1795 га, що розташована в АДРЕСА_1 ., відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на цю земельну ділянку?;

Витрати по проведенню судової земельно-технічної експертизи земельної ділянки покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6), попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

13 травня 2022 року до суду надійшов висновок експерта від 30.03.2022 № 32808/21-41 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 369/16539/19 в якому зазначено:

-з першого питання: станом на 21.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0602, площею 0,1795 га, що розташована в АДРЕСА_1 використовується за цільовим призначенням, яке визначене проектом землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , площею 0,1795 га, затвердженим рішенням ХХ сесії Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХХV скликання від 25 .12.2008 № 3/34, та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №904157, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 12, оскільки дана земельна ділянка використовується для вирощування фруктових дерев і на цій земельній ділянці розміщені об`єкти (елементи), із використанням яких на земельній ділянці може проводитись діяльність з надання послуг у сфері сільського зеленого туризму;

- з другого питання: визначити чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0602 на земельні лісові ділянки не вбачається можливим.

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 06.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 16.08.2022 року прокурор Тарасенко А.С. з`явилася. Позов підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, проти позову заперечував. Просив суд відмовити у його задоволенні.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 20 сесії 25 скликання Горенської сільської ради №3/34 від 25.12.2008 року ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1795 га за кадастровим номером :01:00760602, що розташована у АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності серія ЯЖ № 904157 . Даний акт 10.01.2009 року зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №12.

Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 29.12.2018 року земельна ділянка із кадастровим номером :01:00760602 відносилась до кварталу 44 виділу 37, та відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відноситься до кварталу 68 виділу 23 Приміського лісництва ДП «Київський лісове господарство».

Відповідно до листа ДП «Київський лісове господарство» № 02-02/879 від 14.11.2018 спірна земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку ДП «Київський лісове господарство» (квартал 68, виділ 23 Приміського лісництва ДП «Київський лісове господарство»), яке перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

Згідно з відповіді ДП «Київське лісове господарство» №02-02/136 від 14.02.2019 спірна земельна ділянка відносилась і на даний час обліковується в землях лісогосподарського призначення лісового фонду Приміського лісництва квартал 68 виділ 23 згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року, та за матеріалами лісовпорядкування 2003 року - квартал 44, виділ 37, а ДП Київське лісове господарство», як постійний користувач спірної земельної ділянки на момент прийняття оспорюваного рішення, не надавало згоду на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:060.

Судом, також, встановлено, що листом №02-337 від 31.05.2007 року ДП «Лісове господарство» погодило вилучення земельної ділянки Приміського лісництва (квартал 44, виділу 37 ), площею 0,33 га. При цьому, ДП «Київське лісове господарство» у своєму погодженні зазначає, що вилучення вказаної земельної ділянки передбачає сплату збитків лісогосподарського вироництва землекористувачу (ДП Київський лісосп), що передбачено ст. 156, 157 Земельного кодексу України, постанови Кабінету міністрів України №284 від 19.04.1993 року та №21 від 14.01.2004 року .

Як вбачається з матеріалів справи та визнається позивачем у позовній заяві спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:00760602 за даними матеріалів лісовпорядкування 2003 року та до 2014 року входила до кварталу 44, виділу 37 Приміського лісництваДП «Київське лісове господарство».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-152 від 29 жовтня 2014 року, № 6-17 цс 17 від 22 лютого 2017 року.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 № 907/238/15).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15).

Таким чином, ДП «Лісове господарство», починаючи з моменту погодження вилучення вказаної земельної ділянки стало відомо про можливість її виділення громадянам, оскільки ще в 2007 році ДП «Лісове господарство» `надало згоду на вилучення спірною земельною ділянкою, врахувавши розташування такої ділянки з наступним використанням її для перспективного розвитку села.

А прокуратура, починаючи з 2005 року, як єдина централізована система контролю, могла шляхом здійснення нагляду та перевірок отримати інформацію про наявність підстав для вилучення такої ділянки з та зарахування її до земель запасу Гореницької сільської ради та для прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, позивачем не наведено жодної поважної причини, яка б перешкоджала або унеможливлювала здійснити таку перевірку та звернутись до суду без пропуску строку позовної давності.

Разом з цим, не здійснення прокурором своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими органами місцевого самоврядування рішеннями та перевірки законності таких рішень, є ні чим іншим, як порушенням обов`язку прокуратури, який встановлено статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), а не підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 по справі №6-152цс14 та від 27.05.2014 у справі №3-23гс14 та у постановах ВГСУ від 02.03.2016 року у справі №922/2958/15, від 24.02.2016 у справі №922/3289/15.

За таких обставин, суд вважає доведеними факт про наявність можливості дізнатись про наявність можливих порушень при прийнятті оскаржуваного рішення та факт об`єктивної його спроможності дізнатися про можливу наявність порушень раніше, а не через 11 років з моменту ухвалення оскаржуваного рішення.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем зазначалось про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зокрема шляхом подання окремої заяви, так і вказівкою на дану обставину під час судового розгляду справи.

Суд зазначає, що ДП «Київське лісове господарство» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства за умови належного виконання покладених на них державою функцій повинно було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу видачі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури пред`явив позов в інтересах держави в грудні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

А отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст.ст. 140, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 16, 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.08.2022.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.В. Дубас