Номер провадження: 22-ц/813/3651/22
Справа № 515/496/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - адвоката Танасогло Олександра Михайловича на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, Виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка Олексія Олександровича про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

15.04.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, Виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. про стягнення солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 6 970 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що в 2015 році ОСОБА_1 була обрана Тузлівським сільським головою.

04.10.2018 р. Тузлівською сільською радою прийняті рішення №№ 425-1, 426-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 ». Внаслідок неправомірного рішення у позивачки різко погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим до неї було викликано швидку медичну допомогу та її було госпіталізовано до Татарбунарської ЦРЛ, в якій вона перебувала по 09.10.2018 року, а з 09.10.2018 року по 19.10.2018 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вона змушена була проходити стаціонарне лікування у КУ «Одеська обласна клінічна лікарня». Після одужання вона звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тузлівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Тузлівської сільської ради від 04.10. 2018 р. № 425-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 ».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено.

Однак, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано, а позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнані протиправними та скасовані рішення Тузлівської сільської ради за №№ 425-1, 426-1 від 04.10.2018 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді Тузлівського сільського голови з 04.10.2018 року (т.1, а.с.9-12).

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2020 року касаційну скаргу Тузлівської сільської ради було залишено без задоволення, а вищевказана постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року була залишена без змін (т.1, а.с.86-98).

10.07.2019 року ОСОБА_1 подала державному реєстратору вищевказану постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Після того, як 11.07.2019 року позивач отримала виписку з вказаного Реєстру, відповідно до якої вона є керівником Тузліської сільської ради, 12.07.2019 року вона приступила до виконання своїх посадових обов`язків.

Однак, на позачерговій сесії Тузлівська сільська рада прийняла рішення від 11.07.2019 р. № 589-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 » та рішення за № 590-1 «Про покладання обов`язків сільського голови», яким покладено обов`язки сільського голови на секретаря сільської ради ОСОБА_2 . Також вказані особи повідомили її, що до приміщення Тузлівської сільської ради вони її не пустять, а після того як вона зробила спробу зайти до свого кабінету, вони її оточили, депутат ОСОБА_3 нанесла їй кулаком удар в обличчя та штовхнула, від чого вона впала на підлогу, та депутат ОСОБА_3 продовжувала наносити їй удари кулаком по всьому тілу (за фактом чого відкрито кримінальне провадження № 0000226 від 22.07.2019 року). Внаслідок цій дій позивачка проходила тривале лікування травми голови та інших захворювань.

24.12.2019 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду її позовні вимоги до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району, державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішень Тузлівської сільської ради від 11.07.2019 року за №№ 589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії та стягнення середнього заробітку були задоволені у повному обсязі (т.1, а.с.13-18).

Разом з тим, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. змінено, викладено 4 абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді Тузлівського сільського голови Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з 12.07.2019 р. В решті рішення було залишено без змін (т.1, а.с.115-120).

Однак, приступити до виконання своїх посадових обов`язків позивач не змогла у зв`язку з тим, що секретарем сільської ради ОСОБА_2 чинилися перешкоди у доступі до приміщення Тузлівської сільської ради та було повідомлено, що 26.12.2019 року її повноваження сільського голови припинені на підставі рішення Тузлівської сільської ради за № 749-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 ».

У зв`язку з цим, позивач зазначила, що Тузлівською сільською радою в черговий раз прийнято рішення про припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 з порушенням процедури скликання та проведення сесії сільської ради. Депутати Тузлівської сільської ради та в.о. Тузлівського сільського голови систематично порушують її право на працю, що унеможливлює організацію нею свого нормального укладу життя та стабільного доходу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.12.2019 р. за № 749-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 , поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені у повному обсязі (т.1, а.с.99-113).

Звертаючись до суду, позивач зазначила, що все вищенаведене призвело до серйозних ускладнень її стану здоров`я, адже вона двічі проходила лікування через неправомірні дії відповідачів, що виразилися в неодноразовому психологічному тиску на неї та її побиттям у приміщенні Тузлівської сільської ради. Наслідки всього вищенаведеного ще й досі позначаються на самопочутті позивача, оскільки вона продовжує відчувати сильні душевні хвилювання, тривогу, панічні атаки ще й до цього часу призводять до частого головного болю, запаморочень, слабкості, болях в серці та підвищення артеріального тиску.

В обгрунтуванння своїх позовних вимог, позивач також зазначила, що матеріальна шкода, завдана їй, підтверджується квитанціями про оплату лікарських засобів та медичних послуг. Моральну шкоду, завдану рішеннями та діями Тузлівської сільської ради та в.о. Тузлівського сільського голови ОСОБА_2 , наслідки якої для позивача тривають, починаючи з 05.10.2018 року і до часу її звернення до суду, вона оцінила у 100 000 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Стягнуто солідарно з Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Стягнуто солідарно з Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 6 970,30 грн.

Стягнуто солідарно з Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 069,71 грн.

Апеляційна скарга в.о. Тузлівського голови Татарбунарського району Одеської області Семещенка О.О. від 23.02.2021 року (т.1, а.с.157-162), ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.04.2021 року повернута скаржнику (т.1, а.с.178).

В апеляційній скарзі від 16.07.2021 року представник Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - адвокат Танасогло О.М. ставить питання про скасування рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2021 року, прийняття постанови про закриття провадження у справі, з посиланням на те, що даний спір має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства а також на інші порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с. 199-207).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.2, а.с.2-14).

У своїх поясненнях на апеляційну скаргу в.о. Тузлівського сільського голови Семещенко О.О. просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2021 року скасувати, та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (т.2, а.с.38-47).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 року було обрано колегію суддів у складі головуючого судді Сегеди М.С. та суддів Цюри Т.В. і Комлевої О.С., після чого дану цивільну справу було витребувано із Татарбунарського районного суду Одеської області (т.1, а.с. 229, 230).

Після надходження справи до Одеського апеляційного суду ухвалами Одеського апеляційного суду апеляційне провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено на 04.05.2022 року, на 10 год. 00 хв. (т.1, а.с. 234-235, т.2, а.с.29-30).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 7 місяців, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 04.05.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином (т.2, а.с.31-36), а повний текст судового рішення складений 10.05.2022 року.

Також слід зазначити, що Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів від 17.07.2020 року замість Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області утворена Тузлівська сільська територіальна громада Білгород-Дністровського району Одеської області (т.2, а.с.55-56).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив та пояснення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , представник відповідачів ОСОБА_4 (т.1, а.с.65, 66) посилався на те, що ОСОБА_1 з жовтня 2018 року, тобто з моменту припинення її повноважень сільського голови, стало відомо про порушення її трудового права, але звертаючись до суду з позовом про поновлення її на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди не заявляла. У зв`язку з цим, тримісячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди сплив у січні 2019 р., що являється підставою для відмови у позові.

Крім того, вищевказаний представник відповідачів зазначив, що позивач не вказала, з яких міркувань вона виходила, визнаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. На його думку, надані позивачем медичні документи не містять інформацію про причинний зв`язок її хвороби з подією, тобто, відсутній висновок, який би вказував на причинний зв`язок отриманої позивачем травми, психологічного стресу з подіями, які вона зазначає у позові, та причетності до них відповідачів (т.1, а.с.72-75).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями відповідачів: Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, а також виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальну і моральну та шкоду, яка підлягає відшкодуванню останній з відповідачів у повному обсязі солідарно.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Стосовно стягнення матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає, що згідно змісту позовної заяви вона полягає у тому, що через побиття позивачки ОСОБА_1 22.07.2019 року з боку депутата сільської ради ОСОБА_3 , позивачці було завдано суттєву шкоду її здоров`ю, внаслідок чого вона проходила курс лікування та у вказаний період часу на придбання ліків нею було потрачено 6970,30 грн. (т.1, а.с. 29-31).

Крім того, позивач зазначила, що 22.07.2019 року по даному факту відкрите виконавче провадження № 0000226.

Таким чином, ні позовна заява, ні матеріали справи не мають жодних доказів того, що матеріальна шкода позивачу ОСОБА_1 завдана діями відповідачів: Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, а також виконуючим обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенком О.О.

Що стосується перебування позивача ОСОБА_1 в лікувальних закладах і придбання медичних препаратів в інший період, то колегія суддів вважає, що матеріали справи не мають доказів існування причинного зв`язку між діями відповідачів і лікування позивача ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність солідарного стягнення завданої матеріальної шкоди з відповідачів: Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, а також виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О.

Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не мають доказів того, що діями виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенком О.О. позивачу було завдано моральної шкоди, а тому суд безпідставно стягнув завдану позивачу моральну шкоду солідарно з відповідачів: Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, а також виконуючого обов`язки Тузлівського сільського голови Семещенка О.О.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що матеріали справи не мають доказів того, що відповідач ОСОБА_2 особисто вчиняв протиправні дії проти позивача ОСОБА_1 . Колегія судів враховує, що ОСОБА_2 був призначений на посаду в.о. голови Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області рішенням Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 11.07.2019 року № 590-1 «Про покладення обов`язків сільського голови» після дострокового припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 , яке було визнано протиправним і скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року, частково зміненого постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 р. (т.1, а.с.13-18, 115-120).

Стосовно завданої моральної шкоди позивачу з боку відповідача Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, колегія суддів погоджується з тим, що саме Тузлівська сільської ради Татарбунарського району Одеської області своїми неправомірними рішеннями, які були визнані протиправними та скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили, було завдано моральної шкоди.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог і вимагаючи застосувати до спірних правовідносин тримісячного строку звернення до суду, який передбачений ст. 237-1 КЗпП України, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що позивач без поважних причин пропустила цей строк звернення до суду, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди.

Однак, з цього приводу колегія суддів зазначає, що в даному випадку питання про відшкодування моральної шкоди не може регулюватись нормами трудового законодавства, так як питання щодо відшкодування завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди пов`язане з незаконнім позбавленням її права проходження публічної служби, а тому має вирішуватись не за правилами трудового, а за правилами цивільного законодавства.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В свою чергу, ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом згаданого положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 з 2015 року перебувала на публічній службі - обраній посаді Тузлівського сільського голови Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується відповідним посвідченням № 374 від 09.02.2016 року.

З цих підстав питання про застосування строку позовної давності має вирішуватись не за правилами ст. 237-1 КЗпП України, а у відповідності до ЦЙК України.

Так, за змістом ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Чинним цивільним законодавством не встановлено спеціальної позовної давності для вимог про стягнення моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством.

З цих підстав колегія суддів вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом 15.04.2020 р., то цей позов, в частині стягнення моральної шкоди, заявлений у межах трирічного строку позовної давності.

Що стосується розміру завданої моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Крім того, відповідно до п.п.30-33 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у від 24.03.2020 р., у справі № 818/607/17, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодовування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала не визначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р., яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 21.08.2020 р., рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 р. скасовано, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнані протиправними та скасовані рішення Тузлівської сільської ради від 04.10.2018 р. за №№ 425 -1, 426-1 та поновлено ОСОБА_1 на посаді Тузлівського сільського голови з 04.10.2018 р. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень Тузлівської сільської ради від 11.07.2019 р. за №.№.589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії, стягнення середнього заробітку також були задоволені у повному обсязі.

Як було вказано вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. змінено, викладено 4 абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді Тузлівського сільського голови Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з 12.07.2019 р. В решті рішення залишено без змін.

Крім того, як також було вказано вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.12. 2019 р. за № 749-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 », поновлення на посаді та, стягнення середнього заробітку були задоволені у повному обсязі (т.1, а.с. 99-113).

Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, з безспірністю та об`єктивністю підтверджено факти протиправності дій органу місцевого самоврядування Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області щодо неодноразового незаконного відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на займаній посаді.

Колегія суддів виходить із того, що матеріалами справи не спростовані доводи позивача ОСОБА_1 про те, що внаслідок протиправних дій Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області їй було завдано моральну шкоду, вказані дії призвели до того, що у неї різко погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим до неї було викликано швидку медичну допомогу та вонабула госпіталізована до Татарбунарської ЦРЛ, в якій вона перебувала по 09.10.2018 р.

В період з 09.10.2018 р. по 19.10.2018 р. у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач змушена була проходити стаціонарне лікування у КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», де їй було поставлено діагноз: хронічна вертебробазилярна судинна недостатність на тілі шийного і грудного остеохондрозу, вестибулопатичний, цефалгічний диссомничний і виражений астенічний синдром. Артеріальна гепертензія 1-2 ступеня з кризовим протіканням, ризик помірно високий. Синусова тахікардія. Перехідна дихальна аритмія СН2А. Все вищенаведене призвело до серйозних ускладнень її стану здоров`я, адже вона двічі проходила лікування через неправомірні дії Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, що виразилися в неодноразовому психологічному тиску на неї та навіть її побиттям у приміщенні Тузлівської сільської ради. Наслідки протиправних дій Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ще й досі позначаються на її самопочутті, оскільки вона продовжує відчувати сильні душевні хвилювання, тривогу, панічні атаки ще й до цього часу призводять до частого головного болю, запаморочень, слабкості, болях в серці та підвищення артеріального тиску.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд в оскаржуваному судовому рішення не обгрунтував свого висновку стосовно завдання позивачу моральної шкоди та її розміру.

З огляду на викладені обставини, та враховуючи відсутність вини відповідача в.о. Тузлівського сільського голови ОСОБА_2 у завданні позивачу моральної шкоди, про що вказано вище, а також враховуючи вимоги щодо розумності, співмірності, виваженості та розумності розміру завданої моральної шкоди, колегія суддів вважає, що позивачу неправомірними діями завдана моральна шкода в сумі 50 000 грн., яка має бути відшкодована відповідачем - Тузлівською сільської радою Татарбунарського району Одеської області, назва якої змінена на Тузлівську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області, на користь позивача ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги та відповідача - в.о. Тузлівського сільського голови Семещенка О.О. про те, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, за змістом ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діячи чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про виключення майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції необгрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача судовий збір в солідарному порядку, що не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам цивільного і цивільно-процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду слід скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Стягнути з Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (колишня назва - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області) на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

При цьому колегією суддів враховано, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району, державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішень Тузлівської сільської ради від 11.07.2019 року за №№ 589-1, 590-1, поновлення на посаді, скасування реєстраційної дії та стягнення середнього заробітку від 24.12.2019 року були задоволені у повному обсязі і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 232 769,95 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань) набрало законної сили (т.1, а.с.13-18, 115-120).

Крім того, як було вказано вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.12.2019 р. за № 749-1 «Про дострокове припинення повноважень Тузлівського сільського голови ОСОБА_1 , поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також були задоволені у повному обсязі, та на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.12.2019 року по 25.10.2020 року в розмірі 150 675,65 грн. (т.1, а.с.99-113).

Стосовно розподілення між сторонами судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 сплатила за подання позовної заяви 1069,70 грн. (т.1, а.с.1), апелянт - Тузлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області сплатила за подання апеляційної скарги 352,20 грн. і 2409 грн. (т.1, а.с.168, 171, 233), а всього 2761,20 грн.

Разом з тим, за подання апеляційної скарги Тузлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області мала сплатити 1604,55 грн. (1069,70 х 150%).

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 колегією суддів Одеського апеляційного суду задоволені на 9,34 % (10 000 грн. х 100%) : (100 000 грн. + 6970,30 грн.)

У зв`язку з цим та відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що на користь ОСОБА_1 з Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підлягає стягненню судовий збір у сумці 99,91 грн. (1069,71 грн. х 9.34 %) за розгляд справи в суді першої інстанції.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (колишня назва - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області) судовий збір у сумі 1454,69 грн. (1604,55 грн. х 90,66%).

Різниця судового збору складає 1354,78 грн. (1454,69 грн. 99,91 грн.), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 січня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПНОКПП НОМЕР_1 , завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПНОКПП НОМЕР_1 , на користь Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, , судовий збір у сумі 1354,78 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят чотири гривні 78 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра