Справа № 452/3835/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"08" серпня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника-адвоката Бороди В.Ф.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 . У підтвердження позову посилається на те, що їй згідно виданого свідоцтва про право власності на підставі Розпорядження представника Фонду державного майна України в м. Самборі від 20.03.1995 року за №1686 належить 1/3 частина вищезгаданої квартири. Власником інших 2/3 частин є відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування посвідченого 19.02.2008 року. Відтак зазначає, що будучи власником 1/3 частини квартири, не може користуватися своєю нерухомістю, оскільки відповідач позбавив доступу до квартири замінивши замок вхідних дверей. Неодноразові вимоги надати ключі від квартири не дали результату; вважає, що її право як власника майна порушене, а тому просить за судовим рішенням усунути перешкоди у користуванні нею власною часткою квартири шляхом вселення та про зобов`язання відповідача надати їй ключі від квартири.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що йому на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , які він отримав згідно договору дарування від баби ОСОБА_3 ; відповідач ОСОБА_1 , будучи власником 1/3 частини квартири, створює йому незручності, між ними виникла конфліктна ситуація, оскільки частки в квартирі не виділені та не встановлений порядок користування загальними приміщеннями; вважає, що в натурі виділити відповідачу її частку квартири є неможливим, згідно висновку експерта квартира є неподільною, а тому він просить припинити її право на частку в спільному майні, та готовий внести на депозитний рахунок суду суму коштів, що становить ринкову вартість частки спірної квартири.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, звернувши увагу суду на те, що вона не може користуватися своїм майном, що належить їй на праві власності та у позасудовому порядку вони із відповідачем не можуть дійти згоди; не заперечувала проти компенсації її частки у грошовій формі, однак на даний час відповідач ОСОБА_2 жодних коштів їй не давав, на що він посилається у зустрічному позові, як на умову для припинення її частки у квартирі; таку позицію своєї довірительки підтримала представник-адвокат Борода В.Ф.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні фактично визнав первісний позов і те, що ОСОБА_1 насправді має у власності 1/3 частку спірної квартири, однак на даний час він не має коштів, щоб заплатити їй, так як не може виїхати за кордон на роботу через встановлений в державі воєнний стан; всупереч цьому просив суд його зустрічний позов задовольнити та припинити частку ОСОБА_1 і спільній власності, а він з часом поверне їй гроші.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в зустрічному - слід відмовити виходячи з наступного:

Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено сторонам наслідки відповідної процесуальної дії.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09; ОСОБА_2 належить 2/3 частини вказаної квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. 19.02.2008 року.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди власнику ОСОБА_1 у користуванні її майном, чим порушує її права, що не заперечив у судовому засіданні сам відповідач за первісним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом вселення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти заявлених позовних вимог, що частка у спірній квартирі дійсно належить на праві власності позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 , що мають місце істотні умови порушення такого її права, які позивач вимагає усунути, суд уважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на наведених вище положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Разом з тим щодо зустрічного позову ОСОБА_2 , то суд приходить до такого висновку, виходячи з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У відповідності до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції ВС України, викладеної у постанові №908/1754/17 від 18 грудня 2018 року відсутність подібної конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 Цивільного кодексу України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку експерта «81/з-д оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 24.12.2021р., на яку посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, вбачається, що ринкова вартість 1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 становить 264369грн; провести розподіл між двома співвласниками технічно неможливо.

Однак, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не внесено вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 , що порушує норми ст. 365 ЦК України, оскільки співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки, однак позивач просить припинити право власності відповідача на частку у квартирі без відшкодування йому вартості такої.

Також, відповідач ОСОБА_1 як співвласник квартири має право на надання їй у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, однак позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що частка відповідача у квартирі не може бути виділена в натурі та таке майно є неподільним.

Позивачем за зустрічним позовом не надано до позовної заяви документа про внесення вартості 1/3 частки спірного домоволодіння на депозитний рахунок суду, що у судовому засіданні судом роз`яснено позивачу ОСОБА_2 положення ч. 2 ст. 365 ЦК України та наслідки недотримання вказаної норми закону. Однак до виходу суду в нарадчу кімнату доказів внесення коштів на депозитний рахунок суду не надано.

Отже, враховуючи те, що позивачем не внесено вартість належної ОСОБА_1 частки на депозитний рахунок суду, що є обов`язковою умовою для прийняття рішення судом про припинення права особи на частку у спільному майні, суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження.

А також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак враховуючи ухвалене судом рішення. із відповідача за первісним позовом слід стягнути в користь позивача ОСОБА_1 половину понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , - у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , - надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 454(чотириста п`ятдесят чотири)гривні понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 12 серпня 2022 року повного судового рішення.

Суддя