печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Підпалого В.В.,

при секретарі - Паламарю С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», ОСОБА_1 про заміну стягувача, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою у якій просить замінити сторону стягувача у справі № 757/17299/18-ц, а саме ПАТ «Київенерго» на правонаступника Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго».

Вимоги заяви мотивує тим, що 23.04.2018 року Печерським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі № 757/17299/18-ц за заявою ПАТ «Київенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яким позовні вимоги задоволено.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 603-18 та № 602-18 відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг.

Представник заявника та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2018 року Печерським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 757/17299/18-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення в розмірі 15 185,32 грн., за постачання гарячої води в розмірі 24 828,77 грн., 3 % річних та інфляційну складову в розмірі 8 193,54 грн. та судові витрати в розмірі 176,20 грн.

Зі змісту матеріалів заяви та додатків до неї вбачається, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договори про відступлення права вимоги (цесії) № 603-18 та № 602-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням, та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що на підставі вищезазначеного договору він є правонаступником ПАТ «Київенерго» у тому числі щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за судовим наказом № 757/17299/18-ц від 23.04.2018 року.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України, встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувана у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

При цьому, вищенаведені положення кореспондуються з положеннями ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Разом з тим, відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У даній справі заявник просив замінити сторону «вибулого стягувача» на правонаступника після ухвалення рішення та після видачі судового наказу стягувачу.

За змістом висновків Верховного Суду у справах № 2-а-3494/11 та у справі № 804/536/18 про те, що заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, застосовні до цієї справи.

Суд також уважає, що заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і після ухвалення судового рішення до видачі виконавчого листа.

Водночас, у справі № 910/10031/13 Верховний Суд зазначив, що стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання.

Також, у справі № 5/128 (постанова від 30.07.2019) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність виконавчого листа, у якому заявник просить здійснити заміну, унеможливлює здійснення такої заміни.

Отже, до видачі виконавчого листа - змінюється сторона (стягувач) у справі, після видачі виконавчого листа і до відкриття виконавчого провадження здійснюється заміна боржника чи стягувача у виконавчому листі, після відкриття виконавчого провадження - заміна сторони виконавчого провадження.

Оскільки за обставинами даної справи судовий наказ видавався, а доказів відкриття виконавчого провадження учасниками справи не надано, із заявою про заміну процесуального правонаступника стягувача, а саме: із ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго» заявник до винесення судового наказу у суді першої інстанції не звертався, тому суд вважає, що не підлягає заміні сторона у даній справі, у якій було видано судовий наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип дистозитивності цивільного процесу повинен застосовуватись і на стадії вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконання судових рішень, про що зазначено у постанові ВС від 16 червня 2021 р. (справа № 0417/7776/2012).

Отже, оскільки КП «Київтеплоенерго» звернулось із заявою про заміну стягувача у справі, суд дійшов висновку, що заявником обрано процесуальний спосіб вирішення питання, який суперечить вимогам ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, слід зазначити та тому, що відсутність судового наказу, у якому заявник просить здійснити заміну, унеможливлює здійснення заміни стягувача у даній справи (висновок Верховного Суду сформований у постанові від 30.07.2019 року по справі № 5/128).

З огляду на сукупність вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви КП «Київтеплоенерго» про заміну сторони по справі.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтепоенерго», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», ОСОБА_1 про заміну стягувача, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Підпалий