Справа № 587/300/22
19 серпня 2022 рокуСумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговими розписками.
Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач згідно розписок від 20.01. 2007, 28.03.2007, 06.04.2007 та 14.06.2007 року зобов*язався повернути позивачу борг в сумі 1 250 доларів США та 150 євро, що дорівнює 40 180, 63 гривні на час подання позову до суду. Просив стягнути з відповідача 40 180, 63 гривень боргу за договорами позики та повернути суму сплаченого судового збору.
В судове засідання позивач не з*явився, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач в судове засідання не з*явився, в письмовій заяві, яка нідійшла до суду 05.08.2022 року вказав, що «позов на мене , не має підстави.»
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.
Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики від 20 січня 2007 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику у сумі 100 доларів США, останній зобов*язався повернут позичені кошти в строк до 19.05.2007 року з врахуванням 10 % щомісячних відсотків від суми за користування коштами. 28 березня 2007 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику у сумі 150 доларів США, останній зобов*язався повернуті позичені кошти в строк до 17.08.2007 року з врахуванням 15 % щомісячних відсотків від суми за користування коштами. 04 квітня 2007 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику у сумі 1000 доларів США, останній зобов*язався повернуті позичені кошти в строк до 05.04.2008 року з врахуванням 10 % щомісячних відсотків від суми за користування коштами. 14 червня 2007 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику у сумі 150 євро, останній зобов*язався повернуті позичені кошти в строк до 13.11.2007 року з врахуванням 15 % щомісячних відсотків від суми за користування коштами.
14.09.2009 року відповідач написав розписку, згідно якої бере у позивача у борг 5 000 тисяч доларів США та 800 євро з терміном повернення 1 рік, тобто до 13.09.2010 року. За цією розпискою відповідач кошти не отримував, а лише підтверджував свій попередній борг в сумі 1250 доларів США та 150 євро з врахуванням щомісячних відсотків на момент написання розписки. Аналогічні розписки були написані 18 березня 2013 року, 11 січня 2014 та 09 січня 2015 року. В березні 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією повернути хоча б первісну суму позики в загальній сумі 1250 доларів США та 150 євро, однак відповідачем позичені кошти не повернуті, договірні зобов*язання відповідечем не виконані.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
З наданих позивачем розписок вбачається, що між сторонами були укладені договори позики від 20.01.2007, 28.03.2007, 06.04.2007 та 14.06.2007 року згідно яких відповідач зобов*язався повернути позивачу борг в сумі 1 250 доларів США та 150 євро, що дорівнює 40 180, 63 гривні на момент пред*явлення позову.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Так, зі змісту розписок від 20.01. 2007, 28.03.2007, 06.04.2007 та 14.06.2007 року вбачається факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у борг, на умовах, які сторони зазначили в розписках. Фактично між сторонами було укладено 4 договори позики, а саме від 20 січня 2007, 28 березня 2007, 06 квітня 2007 та 14 червня 2007 року. Факт написання розписок саме відповідачем по справі не оспорюється ним. Право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання підтверджується написаними власноручно ОСОБА_2 розписками, наданими позивачу.
Таким чином, дослідивши боргові розписки, а також обставини укладення договорів, їх умови та їх юридичну природу з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд вважає встановленим, що між сторонами було укладено 4 договори позики, за якими зобов`язання щодо повернення боргу відповідачем не було виконано, чим були порушені права позивача, які підлягають судовому захисту.
З огляду на те, що розписки підтверджують факт укладення договору позики, в них вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надані позивачем розписки підтверджують в розумінні положень ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики.
Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підтвердження своїх вимог позивач надав суду боргові розписки відповідача, які свідчать про наявність у позивача вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, яке не було виконане відповідачем.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти не були ним отримані від позивача, тоді як розписка відповідача є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про стягнення боргу за розписками від 20.01. 2007, 28.03.2007, 06.04.2007 та 14.06.2007 року - підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст. ст. 202, 207, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( іпн НОМЕР_2 ) 40 180 ( сорок тисяч сто вісімдесят) гривень 63 копійки боргу за борговими розписками.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( іпн НОМЕР_2 ) 992 , 40 гривень копійок повернення судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко