Справа № 444/2007/19
Провадження № 2/444/38/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-тя особа : Жовківська міська рада Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-тя особа : Жовківська міська рада Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. свої позовні вимоги оюгрунтувала тим, що позивач, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.07.2010р. У її будинку зареєстровані, а не проживають її син ОСОБА_4 , її донька ОСОБА_2 та її внучка ОСОБА_3 . З 2003 року ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 в будинку не проживають. ОСОБА_4 має власне житло (квартиру) в м.Львові, також перебуває на роботі за кордоном. В с. Великі Передримихи не приїжджає.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також в належному Позивачу будинку не проживаю впродовж багатьох років. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в будинку батька, сина ОСОБА_2 . Зазначає, що жодним чином, не чинить перешкод Відповідачам в користуванні житлом, останні самі більше одного року не проживають в житловому будинку та залишили його добровільно, забравши свої речі.

До моменту подання позовної заяви з 2003 року і до 2019 року до часу подання Позивачем позовної заяви до суду ніхто не звертався до правоохоронних органів або до органів місцевого самоврядування із заявами про те, що Позивач чинить перешкоди Відповідачам у користуванні ними житловим приміщенням.

Свідченням того, що відповідачі не проживають у Позивача будинку є акти обстеження проживання ОСОБА_2 з її дітьми та ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_1 складені з листопада 2016 року по червень 2019 року.

Даними актами стверджується, що ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 в згаданому вище будинку не проживають з 2007 року.

ОСОБА_6 в квітні 2019 року помер.

Позивач не може розпорядитися належним їй будинком, оскільки в будинку значаться зареєстрованими ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не проживаюю не лише в будинку, а і в с.Великі Передримихи не живуть.

Відповідач, ОСОБА_3 , щодо позову заперечила з мотивів викладених у зустрічній позовній заяві та подала зустрічну позовну заяву в якій зазначила наступне.

Що з мамою, ОСОБА_2 вони проживали в одній кімнаті у згаданому вище будинку.

У січні 2007 року тітка ОСОБА_7 переселилася з чоловіком та дітьми в спірний житловий будинок. І вже Позивач разом зі своєю донькою і зятем весь час її з мамою провокувати на конфлікт.

Тому, Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 змушені були залишити спірний житловий будинок.

В 2011 році Позивач поміняла вхідні двері і ключів відповідачу ОСОБА_3 не дала.

Відповідач, ОСОБА_2 , щодо позову заперечила та пояснила, що 23.09.2007 року її побив ОСОБА_5 , внаслідок чого їй було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вона боялася жити в тій хаті, бо доглядала тяжко хворого сина ОСОБА_8 . Постійні напади на ОСОБА_2 і її дітей, крики, і скандали змусили ОСОБА_2 покинути хату, і десь у 2008 році вона вимушена була тимчасово поселитися з дітьми на дачі в АДРЕСА_2 .

Іншого житла ОСОБА_2 не має. В спірному житловому будинку залишилися речі ОСОБА_2 , стверджує, що подавала скарги в поліцію і до суду з приводу того, що їй чиняться перешкоди у користуванні майном.

14.08.2019р. ОСОБА_2 подала позовну заяву про усунення перешкод в користуванні будинком.

23.09.2019р. ухвалою судді дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження.

20.11.2020р. згадані вище позовні заяви об`єднані в одне провадження.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не висловив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 27.07.2010 року належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

З довідки виданої 08 квітня 2019 року № 496 Виконавчим комітетом Зіболківської сільської ради Львівської області, вбачається, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Актами обстеження проживання гр. ОСОБА_2 в господарстві гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 стверджується, що ОСОБА_2 в даному господарстві не проживає разом із своїми дітьми та ОСОБА_4 . Ні з ким не спілкується. Участі в господарстві не приймає. На час обстеження її в господарстві не було.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають в житловому приміщенні - в будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ,

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог:1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;3) про визнання особи безвісно відсутньою;4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 20.09.2019 року стверджується, що 25.06.2019 року ОСОБА_1 не впустила до свого житлового будинку ОСОБА_3 .

Вироком Жовківського районного суду від 13.10.2013р. у справі № 1-5/11 стверджується, що ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.125 КК України.

Випискою з історії хвороби ОСОБА_6 стверджується, що останній хворіє ДЦП спастична тетраплегія, в стадії відсутності, в фазі лежання без контролю голови. Рухові порушення V рівня за класифікацією GMFCS. Судомний синдром.Часткова атрофія зорових нервів. Сколіоз хребта.

ОСОБА_3 23.11.2015р. зверталася до Прокуратури у Жовківському районі з приводу того, що ОСОБА_1 не дає будинкову книгу, щоб оформили паспорт громадянина України.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 стверджується, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення.

За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.

Відповідачі за первісним позовом самі зазначили, що вони постійно проживають в будинку батька дитини ОСОБА_2 .

Між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які покликається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, а відповідач за зустрічним позовом як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Також, згідно ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню, з відповідачів в користь позивача слід солідарно стягнути судовий збір в розмірі 2305 грн.20 коп.

Керуючись ст. ст. 4,6,7,12,76,77,81,258-259,263,264,265,268,280-284,354,355 ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування житловичм приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право на користування житловичм приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_4 , таким, що втратив право на користування житловичм приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 -2305,20 гривень судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ., РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспортні дані - судом не встановлені.

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспортні дані - судом не встановлені.

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ., РНОКПП та паспортні дані - судом не встановлені.

Позивач ( зустрічний позов): ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспортні дані - судом не встановлені.

Відповідач ( зустрічний позов): ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспортні дані - судом не встановлені.

Відповідач ( зустрічний позов): ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ., РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 08.07.2022 року.

Суддя: Мікула В. Є.