Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,,

встановив:

17.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Споживчий центр», зазначивши третіми особами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонову О.М. та приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечу О.В., в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса №22357 від 02.12.2021 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 26.07.2019 в сумі 11230 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріально не посвідчений; при відсутності безспірності заборгованості, так як з таким розміром заборгованості позивачка не погоджується; а також у зв`язку з тим, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років кредитний договір укладено 26.07.2019, а виконавчий напис вчинено 02.12.2021.

В судове засідання позивачка не з`явилися, до позову додала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

В свою чергу представник відповідача, будучи повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи від представника останнього не надходило та разом з цим 10.02.2022 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли пояснення, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки кредитний договір укладено в онлайн-режимі, що прирівнюється до паперової форми. Окрім цього стороною відповідача зазначено, що законодавством України не передбачено обов`язковість нотаріального посвідчення договору. Стверджує, що доводи позивачки про те, що договір укладений понад три роки до вчинення виконавчого напису є неприйнятними, так як договір укладено 26.07.2019.

Третя особа приватний нотаріус в судове засідання не з`явилася, витребувані ухвалою суду документи не надіслала, в заяві від 27.01.2022 просить розглянути справу у її відсутності.

Третя особа приватний виконавець, на виконання ухвали суду про витребування документів, надіслав кредитний договір, в заяві від 05.04.2022 просить розглянути справу за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 02.12.2021 за реєстровим №22357 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з позивачки на користь відповідача невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №26.07.2019-010000626 від 26.07.2019, укладеного між сторонами, строк платежу за яким настав 10.08.2019. Зазначено, що стягнення проводиться за період з 10.08.2019 по 01.12.2021 в загальній сумі 11230 грн. включно з платою за вчинення виконавчого напису

Зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999.

На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О.В. відкрито виконавче провадження №67825225, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2021.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

З оспорюваного виконавчого напису видно, що такий вчинений приватним нотаріусом серед іншого на підставі пункту 2 Переліку документів.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та нечинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 №К/800/6492/17, № К/800/7651/17).

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Судом досліджено пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), в якому наведені умови кредитування; заявку позивачки, в якій міститься підтвердження про ознайомлення з вказаною пропозицією, а саме щодо суми кредиту 6000 грн., строку користування кредитом 14 к.д., процентів у 1680 грн.; підтвердження позивачки на укладення електронного кредитного договору №26.07.2019-010000626 від 26.07.2019.

З вищевказаного видно, що між сторонами укладено кредитний договір в електронній формі, у ньому серед іншого зазначено, що такий підписано позивачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відтак, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус, з урахуванням приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення такого означений вище кредитний договір не входив до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, так як не був нотаріально посвідченим.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2).

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється позивачем, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вищевказаний кредитний договір укладений між сторонами 26.07.2019, зобов`язання позивачки з повернення суми кредиту та процентів визначено до 09.08.2019 включно. Означене свідчить, що право вимоги у відповідача виникло з 10.08.2019, при цьому оспорюваний виконавчий напис вчинено 02.12.2021.

Відтак на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису строк у три роки з дня виникнення у відповідача права вимоги не сплив, тож доводи позивачки в цій частині не приймаються судом до уваги.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В позовній заяві також міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, які складаються із судового збору за пред`явлення позову в сумі 908 грн. та судового збору за розгляд судом заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.

На підтвердження сплати судового збору в означеній сумі стороною позивача надано квитанцію ПриватБанку №0.0..1 від 11.12.2021 та 0.0..1 від 10.12.2021..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 вказаної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи задоволення позовних в повному обсязі означена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Ухвалою суду від 20.12.2021 у справі №308/17306/21 постановлено вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №308/17306/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зупинити стягнення у виконавчому провадженні №67825225, відкритому за постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі О.В., на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. №22357 від 02.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість в сумі 11230 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 8, 41, 124, 129, 1291 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02.12.2021 за реєстровим №22357 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївно, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість в сумі 11230 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, юридична адреса м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) судовий збір в загальній сумі 1362 гривень.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 у справі №308/17306/21, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набранням рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов