ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4026/22 Справа № 199/3941/20 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Дніпро .05.22

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Безштанько Тетяни Костянтинівни на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна,-

ВСТАНОВЛЕНО:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він із ОСОБА_2 з лютого 2008 року перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , згодом за адресою: АДРЕСА_2 .

Після придбання спільного будинку сторони почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Сторони мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У травні 2020 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено та вони почали мешкати окремо. ОСОБА_2 наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де сторони проживали однією сім`єю з 06 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . За вказаною адресою у встановленому законом порядку був зареєстрований позивач.

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків ОСОБА_1 продовжує проживати у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований у встановленому законом порядку.

За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали нерухоме майно:

- будинок, загальною площею 36,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Будинок був придбаний у 2012 році, на підставі договору купівлі-продажу за 71000,00 гривень.

- будинок, загальною площею 333,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Будинок придбаний у 2017 році з прилюдних торгів за 600000,00 гривень.

Вказане майно набуте за час спільного проживання сторін, напротязі якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом працювали та заробляли гроші на придбання вказаного нерухомого майна, а саме: спільно займалися розведенням породистих цуценят у своєму розпліднику та мали сезонний бізнес у сфері громадського харчування (орендували кафе в курортних зонах).

Крім цього, гроші на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_4 , позивачу надала у борг його сестра ОСОБА_5 , яка 20.06.2012 року отримала кошти з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.09.2012 року. Гроші, які були отримані від продажу квартири, ОСОБА_5 передала позивачу під розписку від 01.11.2012 року.

Грошові кошти на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , також надала у борг сестра позивача ОСОБА_5 , та друг родини ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 надала у борг 80000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 20.05.2017 року, а ОСОБА_6 позичив 100000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 20.05.2017 року.

Отримані у борг кошти ОСОБА_1 повернув у 2019 році. Гроші, отримані позивачем у борг для придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , були сплачені сторонами із спільного сімейного бюджету.

Крім того, комунальні послуги та усі необхідні платежі, пов`язані із спірним нерухомим майном, сплачував позивач.

Станом на теперішній час між сторонами існує спір стосовно розподілу майна, набутого за час спільного проживання, яке є їх спільною сумісною власністю, тому посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд:

-встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року;

-визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2022 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначив, що ним було надано достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, висновок суду щодо неналежності цих доказів вважає необґрунтованим, вважає, що матеріали цивільної справи містять достатньо фактичних та правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю його та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та розподілу спільно нажитого майна, набутого за період з лютого 2008 року по травень 2020 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити за наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, сповіщалась про час та місце розгляду справи, апеляційним судом належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила.

На запит Дніпровського апеляційного суду від 21.05.2022 року Державна прикордонна служба України надала інформацію, щодо перетину кордону громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт, серія № НОМЕР_1 , яка 23 серпня 2020 року виїхала на тимчасово окуповану території АР Крим, та до теперішнього часу в Україну не повернулась.

Розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки, яка не з`явилась у судове засіданні на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, послався на те, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що сторони проживали спільно, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, у сторін був наявний спільний бюджет, проводилися спільні витрати в інтересах сім`ї, а також, що спірне майно було придбано за спільні кошти.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У відповідності до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України)

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина друга статті 74 СК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки.

Надаючи правову оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.367 ЦПК Украхни, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано стороною відповідача сторони, починаючи з 2008 року перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, народили спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, взаємодопомогою, виявляли подружні відносини перед третіми особами, то б то проживали однією сім`єю, на підтвердження сталих подружніх стосунків позивачем було надано суду фотокартки, копія паспорту Позивача з адресою місця реєстрації з 03.06.2014 року до 19.02.2019 року за адресою АДРЕСА_2 , а з 05 серпня 2019 року по теперішній час по АДРЕСА_3 , платіжні документи, щодо сплати комунальних послуг та податків за вказану спірну нерухомість, податків за землю.

Правова позиція, щодо належності і допустимості таких доказів як фотокартки, покази свідків при розгляді справ про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу викладена в Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц.,

Також, у Постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №552/5693/18 були визнані належними доказами банківські квитанції за комунальні послуги, показання свідків, прописка сторін процесу, численні світлини, на яких зафіксовані події у колі сім`ї та спільний відпочинок, всі ці докази у сукупності підтверджували факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з яким повязані юридично значимі наслідки, зокрема, право спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком та жінкою під час такого проживання. Допустимість таких доказів як спільна реєстрація місця проживання Позивача та Відповідача, реєстрація Позивача, який встановлює факт спільногопроживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у квартирі, яка є власністю відповідача, відображена в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц. Більш того, зазначене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі 127/11013/17, Постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №638/20596/16. Постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №331/8757/14-ц. Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі 544/1274 16-ц.

Таким чином, судова практика розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу свідчить про те, що при розгляді справ потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано суду чисельні оригінали банківських квитанцій по оплаті комунальних послуг, з яких вбачається що він сплачував від свого імені комунальні послуги за користування електроенергією, водопостачанням та газом в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , а також оригінали квитанцій про сплату податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на ім`я ОСОБА_2 (т.1а.с.20-23).

Як вбачається з звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 21 квітня 2021 року допитані в суді свідки підтвердили суду, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю.

Так, свідок ОСОБА_7 , яка є хрещеною матір`ю спільного сина Позивача та Відповідача - ОСОБА_4 , підтвердила суду, що Позивач та Відповідач мали саме сімейні відносини, народили двох спільних дітей, придбали два будинки, разом робили в них ремонт, займалися домашнім господарством. Крім того, свідок ОСОБА_7 підтвердила, що Позивач та Відповідач спільно займалися не лише розведенням цуценят, а і мали спільний бізнес - орендували кафе в АДРЕСА_6 біля ТРЦ «Караван» та у літній сезон орендували кафе на косі Арабатська стрілка біля пансіонату «Корал», в усіх цих кафе свідок була неодноразово, також декілька разів спільно з Позивачем та Відповідачем та їх дітьми була у відпустці.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердила, що її чоловік ОСОБА_6 , позичав Позивачу гроші на придбання будинку на АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_8 - друг родини Позивача та Відповідача, працював разом з Позивачем на різних будівельних майданчиках (Позивач працював різноробочим), підтвердив суду, що Позивач та Відповідач на протязі багатьох років проживали однією сім`єю, а сам свідок неодноразово приходив до Позивача та Відповідача в гості, будучи будівельником, допомогав Позивачу та Відповідачу робити ремонт в придбаних будинках по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . Також свідок неодноразово бував в кафе, яке орендували Позивач та Відповідач на вул. Нижньодніпровська біля ТРЦ «Караван» та підтвердив, що Позивач та Відповідач спільно працювали в цьому кафе.

Свідок ОСОБА_9 - однокласник Позивач, який багато років є близьким другом Позивача, підтвердив суду сімейні відносини Позивача та Відповідач, та їх спільне проживання спочатку з мамою та сестрою Позивача за адресою АДРЕСА_1 , а потім з батьками Відповідача - за адресою АДРЕСА_2 , а після придбання спільного житла, спільне проживання Позивача та Відповідача в будинку по АДРЕСА_3 . Показання свідка ОСОБА_10 базувалися на тому, що він неодноразово бував в гостях у Позивача та Відповідача.

Свідок ОСОБА_11 - сусід Позивача та Відповідача по будинку на АДРЕСА_4 , підтвердив суду, що Позивач та Відповідач мешкали разом та виховували дітей, сумнівів, що Позивач та Відповідач не є подружжям, у свідка не виникало. Крім того, свідок ОСОБА_11 підтвердив, що Позивач та Відповідач спільно займалися розведенням породистих цуценят, він постійно бачив в будинку Позивача та Відповідача дорослих собак та цуценят.

Свідок ОСОБА_12 - рідний дядя Відповідача, який підтвердив, що Позивач та Відповідач були родиною, у них двоє спільний дітей - донька та син. Свідок ОСОБА_13 постійно знаходився на всіх спільних родинних святах, на яких збиралися родичі, як Позивача так і Відповідача.

Свідок ОСОБА_5 - сестра Позивача, син свідка ОСОБА_5 є хрещеним сином Відповідача. Свідок підтвердила, що Позивач та Відповідач жили як родина та підтвердила факт, що вона зі своєю родиною мешкала разом з Позивачем та Відповідачем по АДРЕСА_1 . Крім того, свідок ОСОБА_5 підтвердила, як Відповідач зустрічала Позивача після його повернення з місця позбавлення волі. Також свідок ОСОБА_5 , підтвердила, що після продажу квартири по АДРЕСА_1 , вона позичила гроші Позивачу для того, щоб Позивач та Відповідач змогли придбати будинок по АДРЕСА_4 , а в 2017 році свідок також позичала Позивачу гроші на придбання житла по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_14 - мати Позивача, яка підтвердила сімейні відносини Позивача та Відповідача, а діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є її рідними онучатами. Крім того, свідок декілька років мешкала разом з Позивачем та Відповідачем в квартирі по АДРЕСА_1 та підтвердила, що мешкаючи в цій квартирі Позивач та Відповідачка займалися розведенням цуценят.

Таким чином, допитані в суді першої інстанції свідки, кожен окремо підтвердили суду, що сторони проживали разом як члени сім`ї, піклувалися один за одним, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, щодо утримання житла, мали спільні витрати і спільне харчування, піклувалися один за одним і надавали взаємну допомогу.

В рішенні суду першої інстанції пояснення зазначених свідків викладені стисло та упереджено, що не дозволяє зробити об`єктивні висновки відносно дійсних обставин справи, та відносин які існували між сторонами.

Згідно ксерокопії паспорту Позивача, оглянутого судом апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 з був зареєстрований з 03.06.2014 року до 19.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі, яка на праві власності належить матері ОСОБА_2 , а з 05 серпня 2019 року по теперішній час по АДРЕСА_3 , в будинку який сторони придбали для спільного проживання.

Від спільного проживання сторони мають двох спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як пояснив позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, відповідачка не хотіла записувати його батьком дітей, оскільки після народження першої донька він відбував покарання в містах позбавлення волі, а після народження сина реєстрація нарождения була проведена за наполяганням дружини, оскільки він мав судимість. Він намагався довести батьківство в судовому порядку, але відповідачка категорично заперечувала проти проведення судово-генетичної експертизи, двічі не з`явилась в медичний заклад для проведення експертизи, не зважаючи на те, що була попереджена про її проведення у встановленому законом порядку, про що зазначено у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року у справі №202/3350/20.

Додані до позовної заяви фотокартки свідчать, що в період часу з лютого 2008 року до травня 2020 року, позивач та відповідачка разом святкували дні народження свої, своїх рідних та близьких, фото були зроблені на протязі багатьох років, робились в різний період часу, в різних країнах, більш того, позивачем додано фотокартку на якій зображено, як він забирав відповідача з пологового будинку, після народження спільного сина, що не може свідчити про існування між позивачем та відповідачем близьких, романтичних відносин у певний період часу.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 15.12.2012 року ОСОБА_2 покупила домоволодіння АДРЕСА_4 , відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В.В., реєстровий №2011,

Відповідно до п.3 вказаного договору продаж вчинено за 72944,00 гривень. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння. (т.1 а.с.180).

Другий будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 було придбано на електронних торгах з реалізації нерухомого майна, а саме: лоту №206521 від 05.05.2017 року, що зафіксовано актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області. Вартість придбаного майна складає 570000,00 гривень, які ОСОБА_2 перерахувала на депозитний рахунок виконавчої служби, як переможцем аукціону (т.1 а.с.184).

26.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., на підставі акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту №206521, видано свідоцтво, реєстраційний №800, яким посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: домоволодіння літ.А-1-житловий будинок; Г-сарай.баня; Д-убиральня, Е- душ; Ж-навіс(тимч); №1-11-споруди; 1,ІІІ-мостіння, загальною площею 333,4 кв.м, житловою площею 179,8 кв.м, вартістю 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке придбано переможцем торгів ОСОБА_2 , за 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. (т.1 а.с.182).

В матеріалах справи наявні копії розписок про отримання позивачем фінансової допомоги з метою придбання домоволодіння по АДРЕСА_3 , вказані обставини передачі у борг грошей для покупки будинків були підтверджені поясненнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, про що було зазначено вище.

Так, згідно розписки від 01.11.2012 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14000 доларів США, отримані нею від продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві спільної часткової власності. (т.1а.с.11)

Згідно розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на покупку домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (т.1а.с.12)

Також, згідно розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 80 000грн. для сплати за дім по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.13)

Доказів на спростування встановлених обставин матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження наявності у відповідачки особистих коштів в достатньому розмірі для купівлі обох будинків матеріали цивільної справи також не містять.

В рішенні суду першої інстанції відсутні вмотивовані висновки про відхилення наданих позивачем доказів, а саме розписок про отримання в борг грошей на купівлю домоволодінь.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У ст.392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

З огляду на ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно із ч.1ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до п.п.1,5 ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст.74 СК України судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У пунктах 23, 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснене, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на вимоги ч.2, т.367 ЦПК України, колегія суддів досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування, з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Безштанько Тетяни Костянтинівни на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01лютого 2022 року - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида