Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/398/22

Провадження № 2/152/170/22

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., при секретарі судового засідання Дешевій В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

учасники справи не з`явилися,

встановив:

I.Виклад позицій позивача та відповідача

16 травня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2011 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. не може забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дитини, оскільки з часу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни та соціальні гарантії.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

16.06.2022 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Залокоцької В.Д. та відповідача ОСОБА_2 поступили заяви про розгляд справи в їх відсутності, при цьому представник позивача ОСОБА_1 адвокат Залокоцька О.В. позовні вимоги підтримує, а відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає (а.с.20 - 22).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 20.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від сторін про інше не надходило.

Вказаною ухвалою судді відповідачеві ОСОБА_2 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.14 - 15).

Ухвалу судді від 20.05.2022 разом з копією позовної заяви надіслано відповідачу ОСОБА_2 , яку він отримав 25.05.2022 (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зазначені вимоги Цивільного процесуального кодексу України роз`яснені сторонам даного цивільно правового спору в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 20.05.2022 (а.с.14 15).

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16.05.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.8).

Під час перебування в шлюбі у сторін даного цивільно правового спору ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Слободо Шаргородською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 07.11.2008 (а.с.7).

Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2011 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 10.11.2011 і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003 (а.с.6).

17.10.2012 позивачка одружилася з ОСОБА_6 . Шлюб зареєстровано Слободо Шаргородською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 17.10.2012, актовий запис №14 (а.с.4).

Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених у позовній заяві.

Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітньої дитини сторін змінилося у зв`язку із зростанням розміру прожиткового мінімуму, подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дитини. На утримання ОСОБА_3 відповідач за рішенням Шаргородського районного суду від 30.11.2010 сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 10.11.2011 і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003, що є недостатнім для забезпечення належного рівня виховання та утримання доньки, оскільки зазначений розмір аліментів є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, який на дитину віком до 6 до 18 років станом на 01.01.2022 становить 2618 гривень, а 50 відсотків відповідно складає 1309 гривень, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України, ставить сторони у нерівні умови, призводить до погіршення матеріального становища позивача, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання дитини для забезпечення її гармонійного розвитку.

Позивач, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, тому, на переконання суду, розмір аліментів в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею стабільного матеріального утримання з боку батька.

При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів.

Означене узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з положеннями ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст.ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі).

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України,

При цьому ч. 2 ст. 182 СК України визначає гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст.183 та ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

При зміні способу стягнення аліментів, суд враховує норми ст. ст. 141, 181, 184 Сімейного кодексу України щодо рівності обов`язків матері і батька перед дитиною, мінімального розміру аліментів на дитину, та обставини на які посилалися сторони.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184 Сімейного кодексу України , не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

У справі, що розглядається розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки визначено судом у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, що є недостатнім для забезпечення її життєдіяльності, достатніх та належних умов для проживання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним чоловіком, не працює, обмежень та протипоказань по стану здоров`я до фізичної праці не має, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, інших дітей не має, що свідчить про те, що останній має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою.

VІ. Висновки суду

Дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про зміну способу стягнення аліментів.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до вимогст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 , підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 150, 179, 180 - 183 СК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що утримуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2011 року, визначивши їх у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2011 року (справа № 2 760/2011).

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч. 4 ст. 273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 03.09.2014;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 22.12.2003.

Рішення ухвалено та підписано суддею 16.06.2022.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська