Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.

у цивільній справі №295/13823/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнюючої позовної заяви просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування поданого позову зазначала, що з 2013 року проживала з відповідачем однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась спільна дитина, проте з березня 2019 року відповідач припинив сімейні відносини, змінив місце проживання, зареєстрував шлюб з іншою жінкою, залишивши дитину на утриманні позивача. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 працює офіційно, але має неофіційний підробіток, відповідачу на праві власності належить рухоме та нерухоме майно, частина якого придбана ним протягом останнього року. Тому вважає за доцільне розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи розмір аліментів, позивач посилається на те, що для нормального зростання та розвитку дитині необхідне повноцінне харчування, також донька має ряд інших повсякденних потреб, для реалізації яких аліментів у меншому розмірі буде недостатньо.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2800,00 (дві тисячі вісімсот) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.10.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягувати аліменти у твердій грошовій сумі-2200 грн. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що він є інвалідом з дитинства 2 групи, має суттєві проблеми зі здоров`ям, зокрема, потребує лікування та реабілітації. Дохід відповідача складається з пенсії по інвалідності та мінімальної заробітної плати, загалом становить 8000-10000 грн. на місяць. Крім того, посилання позивача на той факт, що відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні дитини не відповідає дійсності, оскільки відповідач систематично спілкується з донькою підтримує її матеріально, купуючи необхідні речі та іграшки. Вважає, що враховуючи стан здоров`я відповідача, матеріальний стан та наявність двох осіб, які знаходяться на його утриманні, то розмір аліментів в сумі 2200 грн. є цілком обгрунтованим. Оскільки позивач також повинна забезпечувати утримання дитини на рівнозначну суму, то загальна сума на утримання дитини складатиме-4400 грн. на місяць, що є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору на п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 №7 від 06.10.2021 року вбачається, що відомості про батька внесені на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства (а.с. 18).

Згідно довідки №34/10-21 від 01.10.2021 року, яка видана ОСББ «Біля Вежі», дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з мамою - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно виписки з акту огляду медико-експертною комісією ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи (а.с.45).

Зі змісту індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_1 за 2021 р. має сукупний дохід в розмірі 71877,27 грн. (а.с. 49).

Відповідно до довідки про доходи №684518 ОСОБА_1 отримує пенсію, яка з 01.04.2019 р. по 01.03.2022 р. склала 63537,36 грн. (а.с.48).

02.12.2020 р. ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с.47). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується змістом свідоцтва про народження (а.с.46).

Зі змісту індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що з 2015 року ОСОБА_4 (дружина відповідача) не має страхового стажу (а.с.50).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому судом враховано, що за приписами статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

В даному випадку судом встановлено, що відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня, що є підставою для стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку.

За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.

При визначенні розміру аліментів суд вірно врахував положення ст. 182 СК України, взяв до уваги стан здоров`я відповідача, те, що він є особою з інвалідністю, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює, оскільки здійснює догляд за новонародженою дитиною, підтверджений матеріалами справи розмір доходу відповідача. А також, враховуючи розмір встановленого законодавством України прожиткового мінімуму на 2022 рік, який для дітей віком до 6 років становить близько 2100,00 грн, який щороку збільшуються, вимоги ч.2 ст.182 СК України щодо рекомендованого розміру аліментів на одну дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму, та виходячи з вимог позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, обгрунтовано визначив щомісячний розмір аліментів 2800 грн.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення аліментів відповідача на утримання малолітньої доньки, в розмірі 2800,00 (дві тисячі вісімсот) гривень щомісячно і до повноліття дитини.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково визначив спосіб відшкодування судових витрат.

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з акту огляду МСЕК №593452 від 16.09.2021 року ОСОБА_1 є інвалідом II групи (а.с.45).

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та помилково стягнув судовий збір з відповідача ОСОБА_1 , який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, що звільнені від його сплати.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Однак, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм та суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини і надати правильну правову кваліфікацію відносинам і зобов`язанням сторін.

Цей принцип є загальним (універсальним) та застосовується судом у випадку, якщо сторонами здійснена неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин, у зв`язку з чим, керуючись вказаним принципом, суд самостійно здійснює кваліфікацію спірних правовідносин.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з постановленням в цій частині нового судового рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає приписам ч.6 ст.141 ЦПК України.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 червня 2022 року в частині розподілу судових витрат скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Компенсацію судових витрат в розмірі 992,4 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: