печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарях - Іваненку С.С., Гуцинюку М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікалазер», про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним повністю Свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 щодо всіх товарів і послуг Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований, та зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 для всіх класів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні «Промислова власність».

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка послалася на те, що у лютому 2017 року вона в результаті своєї творчої праці створила твір образотворчого мистецтва у вигляді стилізованого логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2». Позивачка з 2016 року займається діяльністю у сфері виробництва та реалізації косметологічного та лазерного обладнання з використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а з 2017 року - з використання твору. Крім того, відповідні позначення використовуються позивакою також під час надання консультаційних послуг щодо користування косметологічним та лазерним обладнанням, а також послуг щодо залучення клієнтів. Таку діяльність позивачка здійснює безпосередньо, через створену нею юридичну особу, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркраса», де позивачка є одноосібним засновником та директором, а також шляхом укладення договорів комісії, договорів про надання послуг з фізичними особам-підприємцями. Позивачка з 20 березня 2017 року і по даний час використовує та є власником доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якому розміщений веб-сайт, через який і здійснює реалізацію косметологічного та лазерного обладнання, а також надає консультаційні послуги, в тому числі освітні послуги, а також послуги щодо залучення клієнтів з використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та твору. 09 жовтня 2018 року позивачка, реалізовуючи свої авторські права, подала на реєстрацію Твір в чорно-білому варіанті в якості знаку для товарів і послуг щодо 10, 35, 41 та 44 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі - МКТГ1). Дана обставина підтверджується Бібліографічними даними прийнятої до розгляду заявки на знак для товарів і послуг m201823559. В той же час, в кінці березня 2020 року, аналізуючи бібліографічні дані свідоцтв на знаки для товарів і послуг, позивачка дізналася, що відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» стосовно 10, 35 та 44 класів МКТП, а саме:

Кл. 10: Хірургічні, медичні апарати та інструменти; апарати для масажу; апарати для косметичного масажу; апарати для лікування акне; апарати для мікродермабразії; апарати для реабілітації функцій організму людини; апарати та інструменти урологічні; апаратура для аналізування на медичні потреби; вібромасажери; діагностичні апарати на медичні потреби; крісла на медичні або стоматологічні потреби; лазери на медичні потреби; лампи на медичні потреби; ліжка спеціальні на медичні потреби; меблі спеціальні на медичні потреби; фізіотерапевтична апаратура; фільтри для ультрафіолетових променів на медичні потреби; діодні лазери для епіляції; неодимові лазери для видалення татуювань; апарати для кріоліполізу (апарати для зменшення жирових відкладень низькотемпературним впливом).

Кл. 35: Рекламування; керування підприємницькою діяльністю; адміністрування у сфері підприємницької діяльності; офісні роботи; адміністративна допомога щодо запитів про подання комерційних пропозицій; адміністративне обробляння замовлень на купівлю; адміністрування програм лояльності для клієнтів; аукціонний продаж; веб-індексування на комерційні або рекламні потреби; ведення переговорів щодо укладання угод у сфері підприємницької діяльності для інших; вивчання ринку; визначання громадської думки; демонстрування товарів; довідкові послуги у сфері підприємницької діяльності; допомога в керуванні підприємницькою діяльністю; допомога у комерційному або промисловому керуванні; дорадчі послуги для керування підприємницькою діяльністю; досліджування щодо підприємницької діяльності; економічне прогнозування; забезпечування інформацією в сфері підприємницької діяльності за допомогою веб-сайтів; збирання інформації у комп`ютерні бази даних; збирання статистичних даних; інформування щодо підприємницької діяльності; комерційне інформування та поради для споживачів у виборі товарів і послуг; консультування з керування підприємницькою діяльністю; комп`ютеризоване ведення справ; консультування з організовування підприємницької діяльності; маркетинг; маркетинг цільовий; маркетингові досліджування; надавання онлайнових торговельних майданчиків для покупців та продавців товарів і послуг; оновлювання та ведення даних у комп`ютерних базах даних; оновлювання та ведення інформації в реєстрах; організовування виставок на комерційні або рекламні потреби; організовування ярмарків на комерційні або рекламні потреби; орендування рекламного місця; поради щодо організовування і керування підприємницькою діяльністю; послуги з аутсорсингу (допомога у сфері підприємницької діяльності); послуги з комерційного посередництва; послуги з порівнювання цін; послуги закупівельні для інших (закуповування товарів та послуг для інших підприємств); послуги щодо оптового продажу товарів медичного призначення; послуги щодо роздрібного продажу товарів медичного призначення; пошук спонсорів; пошукова оптимізація для сприяння продажам; представляння товарів на засобах інформування з метою роздрібного продажу; розповсюджування зразків; систематизування інформації у комп`ютерні бази даних; сприяння продажам для інших; сприяння продажам товарів і послуг шляхом спонсорської" підтримки спортивних подій.

Кл. 44: Медичні послуги; гігієнічне та косметичне обслуговування людей; воскова депіляція; імплантація волосся; консультування щодо здоров`я; масаж; медична допомога; медичне доглядання; медичне консультування для людей з обмеженими можливостями; медичне сестринське доглядання; паліативна допомога; перукарські послуги; пірсинг; пластична хірургія; послуги альтернативної" медицини; послуги банку крові; послуги будинків сестринського догляду; послуги візажистів; послуги громадських лазень; послуги з ароматерапії; послуги курортів з мінеральними водами; послуги лікарень; послуги лікарів- ортодонтів; послуги медичних клінік; послуги медичних центрів; послуги оздоровчих закладів; послуги окулістів; послуги профілакторіїв; послуги психологів; послуги салонів краси; послуги санаторіїв; послуги саун; послуги соляріїв; послуги телемедицини; послуги турецьких лазень; послуги хоспісів; послуги центрів здоров`я; послуги щодо виправляння дефектів мови; послуги щодо запліднювання in vitro; послуги щодо манікюру; послуги щодо штучного запліднювання внутрішньоматкового; прокат медичного обладнання; прокат санітарного устатковання; реабілітація наркозалежних пацієнтів; стоматологічні послуги; терапевтичні послуги; фармацевтичне консультування; фізіотерапія; хіропрактика.

В результаті реєстрації знаку відповідачу було видано Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25 березня 2020 року.

Посилаючись на те, що зареєстрований знак не відповідає умовам надання правової охорони, і що Свідоцтво було видано внаслідок подання заявки з порушенням її прав, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.

Представник позивача підтримав пред`явлені вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання представники відповідачів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» нез`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявні відзиви представників відповідачів, відповідно до змісту яких, представники проти задоволення позову заперечують, посилаючись на необґрунтованість пред`явлених вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та вивчивши зміст поданих учасниками процесу заяв по суті справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у лютому 2017 року позивачка ОСОБА_1 в результаті своєї творчої праці створила твір образотворчого мистецтва у вигляді стилізованого логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується наявними в матеріалах справи примірником твору, його ескізами, договорами про надання послуг, договорами комісії та договорами поставки та копією Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір.

Крім того, встановлено, що позивачка використовує та є власником доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якому розміщений веб-сайт, через який позивачка здійснює реалізацію косметологічного та лазерного обладнання, а також надає консультаційні послуги, в тому числі освітні послуги, а також послуги щодо залучення клієнтів з використанням позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та Твору . Зазначені обставини підтверджується доданими до матеріалів справи Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» від 02 квітня 2020 року та Інформацією про доменне ім`я «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його власника від 06 квітня 2020 року, отриманої через веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

09 жовтня 2018 року позивачка подала на реєстрацію твір у чорно-білому варіанті в якості знаку для товарів і послуг щодо 10, 35, 41 та 44 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг про що свідчать Бібліографічні дані прийнятої до розгляду заявки на знак для товарів і послуг m201823559.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому позивачці стало відомо, що в кінці березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував за собою знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» стосовно 10, 35 та 44 класів МКТП.

В результаті реєстрації знаку на ім`я відповідачеві ОСОБА_2 було видано Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25 березня 2020 року, що підтверджується Бібліографічними даними свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

За змістом статті 1 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Авторське право виникає з моменту створення твору. Особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати спеціальний знак, встановлений законом (статті 437 ЦК України).

Аналогічні положення містить стаття 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», відповідно до пункту 8 частини першої статті 8 якого об`єктами авторського права є твори образотворчого мистецтва.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Відповідно до абз. 2 ч. б ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не реєструються як знаки позначення, які відтворюють назви відомих в Україні творів науки, літератури і мистецтва або цитати і персонажі з них, твори мистецтва та їх фрагменти без згоди власників авторського права або їх правонаступників.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що їй належать виключні майнові права на твір логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2», в тому числі виключне право на надання дозволу на використання переробку та будь-яке інше відтворення. Враховуючи те, що позивачка згоди на реєстрацію твору (або його елементів) «ІНФОРМАЦІЯ_4» у якості знака для товарів і послуг іншим особам не надавала, відтак реєстрація оспорюванного знаку для товарів та послуг за відповідачем відбулась з порушенням прав позивачки, а тому зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсними.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони;

б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці;

в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

При визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Крім того, відповідно до ст. 15 цього Закону до майнових прав автора належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Як встановлено судом, позивачу належать усі, визначені ст.ст. 14,15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключні майнові права на твір логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2», в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення.

Разом з тим, позивачка не надавала будь-яким особам, в тому числі відповідачу ОСОБА_2 прав на використання назви, в тому числі не надавала йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знак для товарів і послуг.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Авторство позивачки на твір логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2» підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір образотворчого мистецтва № НОМЕР_2 від 17 квітня 2020 року.

Також обґрунтовуючи позов позивачка посилається на те, що зареєстрований на ім`я відповідача знак є таким, що може ввести в оману щодо позивачки, її товару та послуг.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачка з 2016 року здійснює діяльність в сфері виробництва та реалізації косметологічного та лазерного обладнання, надає консультаційні послуги, в тому числі освітні послуги, щодо користування таким обладнанням, а також послуги щодо залучення клієнтів. Починаючи з 2016 року відповідна діяльність здійснюється позивачкою з використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а з 2017 року - з використанням твору, які використовуються позивачкою для індивідуалізації та позначення товарів і послуг, а також в якості її комерційного найменування та комерційного найменування її компанії - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркраса». З матеріалів справи вбачається, згадану вище діяльність позивачка розпочала здійснювати до подання ОСОБА_2 заявки на отримання оспорюваного свідоцтва.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону також позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

У відповідності до п. б .3.1.9 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знаку не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Крім того, відповідно до абз. б п. 10.7.1 Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджених Наказом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 07.062016 року № 91 позначення визнається оманливим або таким, що може ввести в оману, оманливим або таким, що може ввести в оману, є хоча б один з його елементів.

Відповідно до п. 10.72 Методичних Рекомендацій, узагальнюючи такі поняття, як «неправда (брехня)», «омана», «судження» можна визначити, що оманливі позначення (знаки) - це позначення або його елементи, які містять відомості, що однозначно сприймаються споживачем як неправдиві, неправильні, або як такі, що не відповідають реальним фактам щодо властивостей (істотності) або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, походження товарів або послуг, а також відомості, що спотворюють істину, або свідомо видаються як істинні.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Користуючись правом передбаченим наведеною нормою процесуального закону, до початку розгляду справи по суті, представником позивача було подано клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, а саме висновку експерта №65-08/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності, складеного 28 серпня 2020 року судовим експертом Соповою Катериною Вікторівною.

Судовим експертом зазначено, що даний висновок підготовлено для подання до Печерського районного суду м. Києва в межах розгляду даної справи, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України експерт попереджена.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до висновку експерта № 65-08/20 складеного за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності:

- «знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка пропонує до продажу товари 10 класу МКТП та послуги 35, 44 класів МКТП.

Оцінивши Висновок експертного дослідження в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України суд не знаходить обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. За таких обставин він є належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до положень статті 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 494, 495 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчуються свідоцтвом, тому визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво.

У відповідності до підпункту «в» п. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин на наданих позивачем доказів, реєстрація спірного знаку була здійснена з порушенням прав позивачки, з огляду на вище встановлені обставини а відтак, відповідно до ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 підлягає визнанню недійсним повністю.

Також, відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України «Про товарні знаки» свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

Крім того, згідно з п. 2 ст. 19 Закону при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними, Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

В силу п.п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2002 року за №64/6352, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково.

Підставою внесення відомостей до реєстру, в тому числі є і рішення судових органів.

Відповідно до п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 №10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться, в тому числі, відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково, які в силу п. 1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність».

14 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 № 703-ІХ, згідно з яким внесені зміни до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Частиною першою статті 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» визначено, що функції Національного органу інтелектуальної власності (далі - НОІВ) виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини другої статті 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема, опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про Національний орган інтелектуальної власності» від 13.10.2020 № 1267-р, на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», визначено, що державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції НОІВ.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності», НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом.

При цьому, щодо наявності у позивача права на звернення до суду із даним позовом суд відзначає наступне.

Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положення статті 15 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищенаведеними нормами права.

Вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно звернувся з даним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), яке виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (адреса: Україна, 01601, місто Київ, вулиця Глазунова, будинок 1, ) внести відомості про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

При цьому не підлягає задоволенню позов в частині вимог до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, оскільки повноваження Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, як органу який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, перейшли до його правонаступника - Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності».

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державна служба інтелектуальної власності, відповідно до покладених на них повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 840 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 494, 495, 499 ЦК України, ст. ст. 6,10,16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», ст.19 Закону України «Про товарні знаки», ст. 11, 14, 15, 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікалазер», про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 щодо всіх товарів і послуг Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг N2 НОМЕР_1 для всіх класів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні «Промислова власність».

В частині позовних вимог до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 грн.

Повне рішення суду складено 22 лютого 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя