справа №439/173/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

з участю секретаря судового засідання Музичка Л.Т.

представника позивача адвоката Мохнюка М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Онищука Т.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Броди в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку у спільній сумісній власності подружжя та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 13.10.2007 року було укладено шлюб. В шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із позивачкою. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11.02.2020 шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яку оформлено на відповідача. Позивач зазначає, що дана квартира придбана за спільні кошти подружжя. Наявність у неї фінансової можливості брати участь у придбанні зазначеної вище квартири підтверджує відповідними долученими до позову довідками за період 2017-2018років. На підставі вищевикладеного та із посиланням на вимоги ст.ст. 60,61,69,70 СК України просить позов задоволити.

16.02.2022 року відкрито провадження у справі.

05.04.2022 року винесена ухвала про витребування доказів у приватного нотаріуса Бродівського районного нотаріального округу Кривіцької М.А., засвідчених копій нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мохнюк М.В. позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, дав пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви.

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Онищук Т.Н. позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні повністю, при цьому відповідач пояснив, що кошти на придбання квартири надала його мати, яка подарувала 45000 доларів США. Цей подарунок було задекларовано і дані містяться у щорічній декларації за 2019 рік, тому вважає, що позивачка не може претендувати на половину квартири.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні з 13.10.2007 року по 11.02.2020 року сторони: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб було розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11.02.2020 року (а.с.6-7).

Позивачка 21.10.2021 року одружилася із ОСОБА_5 та після одруження їй присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.17).

За час шлюбу подружжям ОСОБА_7 придбано квартиру за адресою АДРЕСА_2 (а.с.48-49). Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу покупцем виступив відповідач ОСОБА_1 . При цьому дружина ОСОБА_4 дала свою згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_1 спірної квартири (а.с.50). На час придбання квартири позивачка працювала, у 2017-2018 роках мала офіційні доходи, що стверджується довідкою про доходи (а.с.10).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 295621913 право власності на спірну квартиру зареєстроване на відповідача ОСОБА_1 ; форма власності - приватна, частка власності - 1/1 (а.с.8-9).

Сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є їхньою спільною власністю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно абзацу першого пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст. 65 СК України.

Отже, положення ч.1 ст.70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована один із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Однак, твердження відповідача про те, що на половину вартості квартири надала кошти його мати, які фактично подарувала йому у 2019 році, суд до уваги не приймає, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів відповідач та його представник суду не надали.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу сторін, являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

На підставі викладених норм права та встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, оскільки спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власністі подружжя, то є всі правові підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини такої квартири.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 57,60,61,65,69,70 СК України, ст.369 ЦК України, керуючись ст.ст.10,12,81,82,89,141,258,263-265,279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 796 грн. 05 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 11 серпня 2022 року.

Суддя: А.О.Бунда