Номер провадження: 22-ц/813/5322/22
Справа № 497/1159/2021
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області на рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021року, постановленого під головуванням судді Кравцової А.В., повний текст рішення складений 13 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- скасувати розпорядження Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області за №38 від 14.06.2021р. про звільнення з посади;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Криничненського будинку культури;

- стягнути з Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона з 04.01.2012р. працювала на посаді художнім керівником будинку культури Криничненської сільської ради, а з 01.07.2019р. була призначена директором цього будинку культури, працювала ефективно, однак розпорядженням Криничненського сільського голови її було звільнено безпідставно з формулюванням «за прогул без поважної причини за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, а підставою звільнення зазначено порушення трудової дисципліни, а саме: відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Позивачка вважає її звільнення незаконним, оскільки вона не порушувала трудову дисципліну, адже на роботі з 01 до 02.04.2021 року була відсутня з причин хвороби з симптомами, схожими на симптоми ковіда, проте медичну допомогу отримати не змогла з-за хвороби єдиного медичного працівника фельдшера, а 27.05.2021року була відсутня на робочому місці з 11-00 до 13-00 години з-за того, що мала з дитиною пройти планове медичне обстеження, тому відвідувала лікаря разом з дитиною ОСОБА_2 , 2015 року народження, тобто була відсутня з поважних підстав, про що попереджувала безпосереднього керівника і з її дозволу.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Скасовано розпорядження Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області за №38 від 14.06.2021р. «Про звільнення директора Криничненського будинку культури ОСОБА_1 за прогул без поважної причини (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України)».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Криничненського будинку культури з 14 червня 2021 року.

Стягнуто з Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 червня 2021 року до 03 листопада 2021 року включно в розмірі 41867 грн. 28 коп., з вирахуванням з цієї суми усіх належних податків та зборів.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, а оскільки доказів своєї відсутності на робочому з поважних причин надано не було, це стало підставою для звільнення її за прогул.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій вона просить про відкладення розгляду справи за станом її здоров`я (а.с. 186-189).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про відкладення розгляду справи зазначила про те, що не має можливості з`явитися у судове засідання через стан її здоров`я, при цьому доказів, на підтвердження вимог заяви до суду не надано, також не надано доказів про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Домущі В.С., представника Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 16.12.2006 року ОСОБА_1 працювала на різних посадах у будинку культури Криничненської сільської ради після закінчення Херсонського училища культури, денної форми навчання, у тому числі з 04.01.2012р., згідно її трудової книжки, обіймала посаду художнього керівника будинку культури Криничненської сільської ради, куди була прийнята на роботу шляхом переведення з посади художнього керівника Криничненського будинку культури відділу культури і туризму Болградської райдержадміністрації, а з 01.07.2019року працювала на посаді директора цього ж будинку культури, на яку була призначена розпорядженням за №37 Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.5-7).

Розпорядженням Криничненського сільського голови Криничненької сільської ради Болградського району Одеської області №38 від 14.06.2021р. «Про звільнення директора Криничненьского будинку культури ОСОБА_1 за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)» (а.с.8) ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади. Підставою вказаного розпорядження стали акти №№5,6 та 9 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури ОСОБА_1 , що були складені працівниками сільської ради, відповідно, 01.04.2021р., 02.04.2021р. та 27.05.2021р. (а.с.31-33) без врахування письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.34-35), оскільки з тексту зазначених Актів не вбачається, що були розглянуті письмові пояснення особи та їм була надана оцінка.

Судом були взяті до уваги пояснення позивачки про те, що вона була відсутня 01 та 02.04.2021р. на робочому місці з поважних причин, а саме через хворобу, проте не надала до суду документ про хворобу, зазначивши наступне.

Відчувши погіршення стану свого здоров`я ознаків ОРЗ, розуміючи, що в районі погіршилася епідситуація, оскільки було оголошено, що район у «червоній зоні», вона залишилася вдома, щоби не заразити колег, попередивши про свій стан здоров`я начальника освіти та культури ОСОБА_3 , яка теж хворіла і була вдома. До лікаря вона, позивачка, звернутися не змогла, оскільки один лікар з амбулаторії теж хворів, а інший перебував у відпустці, до м. Болграду їхати вона громадським транспортом не ризикнула з метою запобігання розповсюдження хвороби, в разі, якщо б це був КОВІД-19. Побувши вдома два дні і два вихідних, вона відчула, що здорова і у понеділок вийшла на роботу і працювала. на запитання сільського голови 08.04.2021р. вона надала письмові пояснення (а.с.34), про складання Акту їй не було нічого відомо.

27.05.2021р. ОСОБА_1 , була відсутня біля трьох годин на роботі у зв`язку з тим, що потрібно було пройти з сином плановий медичний огляд у Болградській ЦРЛ, та й він поскаржився на зубний біль тому вона, оскільки план роботи дозволяв, вирішила приблизно о 09:00 взяти сина з дитячого садочка, куди відвела його зранку, знову повідомила про таку необхідність начальника освіти та культури ОСОБА_3 , та поїхала до м. Болград, де здала з сином аналізи і відвідала стоматолога, про що надає довідки. Повернулася вона в той день на роботу приблизно о 13:30, їй ніхто претензій не пред`являв, але наступного дня сільський голова вимагав письмові пояснення, які вона надала, написавши, що була в лікаря з 11.00 до 13.00.

Позивачка не вважає, що прогуляла роботу, оскільки завжди сумлінно працювала протягом багатьох років до неї претензій не було, вона керувала художнім колективами, які брали участь в багатьох змаганнях, концертах, виступах, її люблять мешканці села, бо вона брала активну участь в організації сільських свят, та й керівництво до неї претензій ніколи не мало вона справлялася з завданнями ведення усієї необхідної документації та керування колективом працівників будинку культури та організовувала культурні заходи, за що нагороджувалася преміями і грамотами (копії грамот надає). Чому сільський голова вирішив її звільнити їй не відомо, не відчуває, що є обґрунтовані підстави.

Судом також були взяті до уваги пояснення Голови Криничненської сільської ради ОСОБА_4 , який повідомив, що видав розпорядження про звільнення ОСОБА_1 , оскільки вона часто запізнювалася на роботу та на наради з різних підстав, але документів, що підтверджували б поважність причин порушення трудової дисципліни не надавала. В тому числі не надала й довідку про відвідування лікаря 27.05.2021року. Голова Криничненської сільської ради, як керівник, незадоволений роботою ОСОБА_1 на посаді директора будинку культури, але щодо її роботи на інших посадах будинку культури претензій немає. Щодо визначення складу комісії сільської ради для перевірки дотримання режиму роботу працівників сільської ради, свідок ОСОБА_4 зазначив про наявність відповідного розпорядження, проте суду цього розпорядження надано не було.

Щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 пояснила, що в неї ненормований робочий день, оскільки культурні заходи проводяться часто в неробочі загальноприйняті часи у вихідні і вечірні, до пізніх годин буває, що на виїзді, до того ж робота в неї і творча, і адміністративна часто допізна вона працює з паперами, тому опісля доводилося відпочивати наступного дня до обіду. Проте вона завжди на зв`язку, і ніколи не відмовляла нікому у спілкуванні по робочих моментах, навіть якщо сильно була втомлена, якщо питання були нагальні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22 і 24 Постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Судом вірно зазначено про те, що звільнення працівника за прогул є фактично дисциплінарним стягненням.

Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Як вбачається з наданого представником відповідача акту №5 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури ОСОБА_1 від 01.04.2021р., 01.04.2021 року о 08-45 та о 17-00 годині секретарем сільської ради ОСОБА_5 у присутності начальника відділу житлово-комунального господарства та благоустрою ОСОБА_6 та бухгалтера сільської ради ОСОБА_7 була здійснена перевірка Криничненського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничненського будинку культури протягом усього робочого дня була відсутня на робочому місці.

Також, з наданого акту №6 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури Ніколаєвої О.І. від 02.04.2021р. вбачається, що 01.04.2021 року о 08-40 та о 16-50 годині секретарем сільської ради Браїлою О.Г. у присутності начальника відділу житлово-комунального господарства та благоустрою ОСОБА_6 та бухгалтера сільської ради ОСОБА_7 була здійснена перевірка Криничненського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничненського будинку культури протягом всього робочого дня була відсутня на робочому місці. Про виявлені факти сільським головою було повідомлено ОСОБА_1 листом від 07.04.2021 року.

З наданої ОСОБА_1 пояснюючої від 08.04.2021 року вбачається, що позивачем визнано факт відсутності на робочому місці 01 та 02 квітня 2021 року з причин хвороби та підозри на захворювання коронавіруснюю інфекцією. Але, до лікаря ОСОБА_1 не зверталася, що зумовило відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин її відсутності на роботі 01 та 02 квітня 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, не взявши до уваги, що вказана підстава є неповажною, оскільки в Україні тривав карантин, в районі було оголошено червону зону, та керівники установ, організацій, підприємств мали вживати заходи щодо організації дистанційної роботи працівників, в яких виявлялися ознаки захворювання.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Враховуючи те, що порушення трудової дисципліни відбулося та було виявлено роботодавцем 01 та 02 квітня 2021 року, а розпорядження про накладання дисциплінарного стягнення за вказане порушення було видане 14.06.2021 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем, у порушення ст.148 КЗпП України, видано розпорядження №38 від 14.06.2021р. «Про звільнення директора Криничненьского будинку культури ОСОБА_1 за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)» за порушення трудової дисципліни з пропуском строку, що перевищив один місяць лише у квітні 2021 року.

З наданих відповідачем акту №9 від 02.04.2021р. про відсутність 27.05.2021р. з 9-40 до 13.00 години на робочому місці ОСОБА_1 директора Криничненського будинку культури, вбачається, що начальником відділу житлово-комунального господарства та благоустрою Криничненської сільської ради Чанєвим Г.Д., у присутності діловода Криничненської сільської ради Бочковар Г.Г., бухгалтера сільської ради ОСОБА_7 , рахівника-касира Криничненської сільської ради ОСОБА_8 в цей день о 09-40 та о 13-00 годині була здійснена перевірка Криничанського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничанського будинку культури була відсутня на робочому місці з (?) 9-40 до 13-00 години. Про виявлені факти сільським головою було повідомлено ОСОБА_1 листом від 02.06.2021 року.

З наданих ОСОБА_1 28.05.2021 року письмових пояснень на ім`я сільського голови, вбачається, що позивач була відсутня на робочому місці з 11-00 до 13-00 години у зв`язку з відвідуванням лікаря.

Надаючи оцінку заявленому відповідачем факту відсутності позивача на роботі місці 27.05.2021р. та поважності причин такої відсутності, з огляду накладеного дисциплінарного стягнення у виді звільнення, суд виходив з того, що будь-яких інших документів, окрім вищезгаданих, відповідачем щодо цього випадку до суду надано не було, тому суду не мав можливості достеменно встановити режим роботи ОСОБА_1 , її посадові обов`язки, службове підпорядкування.

За твердженням позивача, вона, попередньо попередивши свого безпосереднього керівника начальника відділу освіти, культури та туризму ОСОБА_3 та отримавши від неї усне погодження, в цей день, з 11-00 до 13-00 години перебувала з сином ОСОБА_2 у м. Болград, яке розташоване за 20 км від с.Криничне з причини відвідування з дитинною лікаря-стоматолога та здійснення аналізу крові, сечі та калу для проходження медичного огляду дитини.

З довідки лікаря-стоматолога від 24.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 відвідував лікаря 27.05.2021 року. З наданих позивачем аналізів крові, калу, сечі сина позивачки ОСОБА_2 , що здавалися 27.05.2021 року, вбачається підтвердження факту перебування ОСОБА_1 разом з її сином ОСОБА_2 у лікарні в місті Болград 27.05.2021 року, що суд вважає поважною підставою відсутності на робочому місці у період з 11-00 до 13-00 години цього дня.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги посилання представника відповідача на неналежність та можливу підробку довідки лікаря-стоматолога та результатів аналізів дитини, оскільки вказані документи оформлені з порушеннями та твердження, що 27.05.2021 року син ОСОБА_1 ОСОБА_2 весь день перебував у дитячому садочку, про що свідчать довідки та Журнал щоденного обліку відвідування групи дітьми Криничненського ЗДО ДНЗ «Золота рибка», оскільки КНП «Болградська районна центральна лікарня» надано документальне підтвердження приймання аналізів 27.05.2021 року у ОСОБА_2 копії аркушів відповідних журналів на ухвалу суду за клопотанням представника відповідача (а.с.85,86,88).

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що записи в Журналі щоденного обліку відвідування групи дітьми Криничненського ЗДО ДНЗ «Золота рибка» робляться зранку, коли дитини прибуває до садочку о 8-00 годині, але трапляються випадки, коли батьки забирають дитину вдень, але при цьому жодні відмітки в журналі не робляться. Вихователь ОСОБА_9 та медсестра ОСОБА_11 також повідомили, що довідки №№973, 974 від 20.07.2021 року видані на підставі відповідних журналів, але вони точно не пам`ятають, чи забирали дитину ОСОБА_2 його батьки вдень 27.05.2021 року, чи ні.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 у 2019-2021 році була нагороджена Грамотами Болградської райдержадміністрації, відділу культури Болградської райдержадміністрації, квартет під її керівництвом є лауреатом регіонального конкурсу мистецтв, що, на думку суду, свідчить про її високий професіоналізм та належне ставлення до виконання посадових обов`язків.

Висновки суду про відсутність підстав вважати, що відповідачем поза розумним сумнівом доведено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 27.05.2021 року з 9-40 до 13-00 годин без поважних причин відповідають обставинам справи, та є підставою для скасування розпорядження №38 від 14.06.2021р. «Про звільнення директора Криничненського будинку культури ОСОБА_1 за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)», як ухваленого з порушенням положень п.4 ч.1 ст.40, ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України.

Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України визначено, що в разі звільнення без законних підстав працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При постановленні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно ухвалює рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, ухвалює рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо-годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Згідно наданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_1 за 2021 рік, загальний заробіток за попередні до звільнення повні два місяця роботи складав: квітень 2021року 7753,2грн. травень 2021року 7753,2грн., відпрацьовано у квітні 2021року 22 робочих днів, у травні 2021року 22 робочих дні, а, всього 44 робочих дні.

У зв`язку з тим, що судом встановлено факт порушення прав позивача при його звільненні, колегія суддів погоджується з тим, що також наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі частини другої статті 235 КЗпП України.

Оскільки, середньоденна заробітна плата становила 352,42 грн., суд вірно зазначив про те, що з відповідача, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки в розмірі 41867,28 грн.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , скасувавширозпорядження Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області за №38 від 14.06.2021р. «Про звільнення директора Криничненського будинку культури ОСОБА_1 за прогул без поважної причини (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України)», поновивши ОСОБА_1 на посаді директора Криничненського будинку культури з 14 червня 2021 року та стягнувши з Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 червня 2021 року до 03 листопада 2021 року включно в розмірі 41867 грн. 28 коп., з вирахуванням з цієї суми усіх належних податків та зборів.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги представника Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про те, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, а оскільки доказів своєї відсутності на робочому з поважних причин надано не було, це стало підставою для звільнення її за прогул, колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням того, що відповідно до вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства, однак належних доказів відсутності ОСОБА_1 більше трьох годин на робочому місці протягом робочого дня без поважних причин у відповідності до ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України до суду відповідачем надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 жовтня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра