Ухвала

29 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 757/6074/15-ц

провадження № 61-7973ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада

2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди; за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, у якому просив визнати недійсним додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 28 липня 2008 року та додаткову угоду № 2 від 17 лютого

2009 року. Просив визнати припиненими правовідношення з відповідачем за договором про іпотечний кредит № К3D0GI від 03 квітня

2008 року та іпотечним договором № К3D0GI від 03 квітня

2008 року унаслідок виконання зобов`язання за ними, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача

126 346,54 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

у розмірі 7 497,80 дол. США, що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 25 червня 2015 року складає 158 728,43 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року провадження у цивільній справі № 757/28402/15-ц за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 757/6074/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткової угоди, визнання припиненими правовідношення, застосування наслідків недійсності та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/28402/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого

є АТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу

№ 757/6074/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсними додаткових угод, визнання припиненими правовідношення, застосування наслідків недійсності та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, присвоївши об`єднаній справі № 757/6074/15-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року поновлено провадження у справі № 757/28402/15-ц.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу та відсоткам у розмірі

7 359,54 дол. США та пеню у розмірі 1 131,38 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу та відсоткам у розмірі

7 359,54 дол. США та пеню у розмірі 1 131,38 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року залишено без змін.

У серпні 2022 року, із застосуванням засобів поштового зв`язку,

ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Просить справу № 757/28402/15-ц відновити в статусі зупиненої до набрання законної сили рішенням у справі № 757/6074/15-ц з подальшим переданням на розгляд іншому складу суду. Справу № 757/6074/15-ц

за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсними додаткових угод, визнання припиненими правовідношення, застосування наслідків недійсності та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди повернути на розгляд іншому складу суду.

Також, у порядку частини другої статті 406 ЦПК України ОСОБА_1 наводить свої обґрунтування щодо необхідності скасування ухвал Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року та 03 грудня 2019 року.

1. Заявником до касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Перевіривши доводи клопотання, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для його розгляду, оскільки заявник, подавши 15 серпня 2022 року касаційну скаргу на судове рішення суду апеляційної інстанції, повний текст якого було складено 14 липня 2022 року, не пропустив передбачений статтею 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження.

2. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У доданому до касаційної скарги клопотанні ОСОБА_1 наводить розрахунок судового збору, що підлягає сплаті за подання до суду касаційної скарги на зазначені судові рішення. У зазначеному клопотання заявник зазначає, що оскільки за подачу позову до суду першої інстанції судовий збір не підлягав сплаті, то за подачу касаційної скарги судовий збір також не підлягає сплаті, а отже, на думку заявника, дорівнює 0,00 грн.

З вказаними твердженнями Верховний Суд не може погодитись з огляду на наступне.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент подання позову)судовий збір справляється

у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата була встановлена

у розмірі 1 218,00 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк», а самеу частині стягнутої заборгованості в розмірі

7 359,54 дол. США (що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 25 червня 2015 року складає 155 801,46 грн) та пеню у розмірі 1 131,38 грн. Всього 156 932.84 грн (155 801,46 грн + 1 131,38 грн).

Отже, оскільки 1 відсоток від оспорюваної суми дорівнює 1 569,32 грн, кожному із заявників необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 138,64 грн (1 569,32 грн х 200%).

Верховний Суд також звертає увагу заявника, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як відповідачі у справі про стягнення заборгованості не звільнені від сплати судового збору. ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору виключно як позивач у частині вирішення його позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину. Проте судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 заявником не оскаржуються.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

3. Також касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки до касаційної скарги не додано докази на підтвердження повноважень Костри Ю. О. представляти інтереси ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 в суді касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що останню підписано

ОСОБА_1 як особою, яка діє як в своїх інтересах, так і в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_1 докасаційної скарги додано копію довіреності від 23 листопада 2020 року, зареєстрованої в реєстрі за № 697 (на підтвердження наявності повноважень представляти інтереси ОСОБА_2 в суді касаційної інстанції) та копію довіреності

від 02 грудня 2020 року, зареєстрованої в реєстрі за № 719 (на підтвердження наявності повноважень представляти інтереси ОСОБА_3 в суді касаційної інстанції).

Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Зі змісту доданих до касаційної скарги довіреностей вбачається, що

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уповноважили ОСОБА_1 представляти свої інтереси у всіх без винятку органах, пов`язаних з підготовкою необхідних документів та наступним відчуженням (продажем) належного їм на праві власності будь-якого рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на території України.

Касаційна скарга підписана ОСОБА_1 , проте у матеріалах касаційного провадження відсутній документ, який би підтверджував повноваження ОСОБА_1 представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що

є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника (постанови від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження № 11-44заі19), від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18 (провадження № 11-1521заі18).

Таким чином, до суду касаційної інстанції необхідно надати оформлений належним чином документ (довіреність, ордер, тощо), який підтверджує повноваження Костри Ю. О. представляти інтереси ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 у Верховному Суді.

4. Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що: «… апеляційний суд в оскаржуваній постанові згадує «правову позицію ВС в конкретному рішенні» зовсім не означає, що існує висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах …», проте вказане посилання заявника як на підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень не в повній мірі відповідає змісту пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відповідно до змісту зазначеної норми особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі

№ 904/3807/19.

Крім того, не можуть слугувати самостійною підставою касаційного оскарження судових рішень посилання заявника на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Проте, наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини 3 статті 411 ЦПК України без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

5. У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року. Справу

№ 757/28402/15-ц відновити в статусі зупиненої до набрання законної сили рішенням у справі № 757/6074/15-ц з подальшим переданням на розгляд іншому складу суду. Справу № 757/6074/15-ц за позовом ОСОБА_2 до

АТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсними додаткових угод, визнання припиненими правовідношення, застосування наслідків недійсності та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди повернути на розгляд іншому складу суду, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині

і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду

у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Отже, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.

6. Крім того, у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Враховуючи наведене, заявникові необхідно: надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; надати оформлений належним чином документ (довіреність, ордер, тощо), який підтверджує повноваження Костри Ю. О. представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; уточнити зміст касаційної скарги в частині посилання на підстави касаційного оскарження судових рішень; уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Також, ОСОБА_1 як особою, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 18 серпня 2022 року, шляхом направлення на офіційну електронну адресу Верховного Суду та шляхом направлення засобами поштового зв`язку, подано доповнення до касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року.

Доповнення до касаційної скарги підлягає поверненню без розгляду з таких підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

За змістом частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду

м. Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року, повний текст якої складено 14 липня

2022 року, сплив 15 серпня 2022 року.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, як статтею 390 ЦПК України, так і статтею 398 ЦПК України не передбачено права суду касаційної інстанції вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до касаційної скарги, який є преклюзивним, а тому відповідні доповнення, подані після визначеного законом строку, не приймаються до розгляду та повертаються заявникові.

Зважаючи на викладене, оскільки доповнення до касаційної скарги подано до суду касаційної інстанції 18 серпня 2022 року, тобто з пропуском установленого законом строку на внесення змін чи доповнень до касаційної скарги, доповнення ОСОБА_1 , як особи, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до касаційної скарги підлягає поверненню.

Керуючись статтями 126, 185, 389, 390, 392, 393, 398 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

У прийнятті доповнення ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 липня 2022 року відмовити та повернути його заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник