ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1206/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5182/22 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

виконавець (скаржник) старший державний виконавець Пустобаєва О.М.,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДВС на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 (повний текст складено 29.07.2022, суддя в суді першої інстанції Марцішевська О.М.) у цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

у липні 2022 року старший державний виконавець звернулася до суду з поданням, яким просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №711/7926/20 від 29.12.2021 про стягнення боргу в сумі 35695,45 грн., посилаючись на те, що рішення суду про стягнення з боржника коштів до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання та не вживає необхідних для цього заходів за рахунок належного йому майна і доходів.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 відхилено вказане подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з посиланням на те, що державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення чи приховування майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ДВС подала 08.08.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подання. Зазначає, що боржник була обізнана про відповідне виконавче провадження, так як 23.06.2022 отримала виклик державного виконавця. Постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику направлено рекомендованим відправленням 18.01.2022, отже державним виконавцем вчинено всі необхідні дії для інформування боржника про відповідне виконавче провадження. На даний час боржником не виконано вимоги державного виконавця про погашення заборгованості у будь-який спосіб хоча б частково, отже наявні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене ВП №62900735 з примусового виконання виконавчого листа №712/11700/19 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів та №68124895 з примусового виконання виконавчого листа №711/7926/20 від 29.12.2021 Черкаського апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 35695,45 грн.

Так 28.08.2020 державним виконавцем відкрито ВП №62900735 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки, на підставі виконавчого листа №712/11700/19 від 14.08.2020, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси.

13.01.2022 державним виконавцем відкрито ВП №68124895 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 35695,45 грн., на підставі виконавчого листа №712/7926/20 від 29.12.2021, виданого Черкаським апеляційним судом.

01.02.2022 постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ГУ ДПС у Черкаській області.

01.02.2022 постановою державного виконавця оголошено про розшук майна боржника ОСОБА_2 , а саме транспортного засобу марки DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі НОМЕР_2 .

10.02.2022 постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ГУ ПФУ в Черкаській області.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , останній належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

10.02.2022 постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

05.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: пров. Січовий, 17/143, м. Черкаси, двері квартири державному виконавцю не відчинили, що унеможливило перевірку майнового стану боржника на наявність ліквідного майна.

06.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: пров. Січовий, 17/143, м. Черкаси, не було виявлено ліквідного майна, що належить боржнику.

Згідно акту державного виконавця від 06.05.2022 останнім з`ясовано, що ОСОБА_2 написала заяву у відділі кадрів ГУ ДПС у Черкаській області про те, щоб трудову книжку у зв`язку із звільненням та інші документи надсилали їй на адресу: АДРЕСА_2 .

23.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: с. Леськи Черкаського району, вул. Фіронова, 25, домоволодіння зачинено, боржник був відсутній, автомобіль на території подвір`я не виявлено.

15.06.2022, 16.06.2022 на адресу боржника направлені виклики державного виконавця за адресами: АДРЕСА_3 .

За повідомленням Державної міграційної служби України від 08.06.2022, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 20.07.2009 (строк дії до 20.07.2019), та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий 23.05.2018.

З відповіді на запит виконавця до Державної прикордонної служби України станом на 13.06.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перетинала державний кордон України.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, не вживає заходи щодо його виконання за рахунок належного їй майна та доходів, отже наявні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Апеляційний суд враховує, що правове регулювання обмеження боржників у праві виїзду за межі України здійснюється такими нормативно-правовими актами.

Стаття 33 Конституції України передбачає право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано ЗУ №475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Одночасно, пунктом 5 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Далі, ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що державний виконавець вправі порушувати перед судом згідно норм ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України у разі якщо він ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань рішеннями судів.

Також ВС у постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 вказав, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою саме невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Також за висновками ВС в постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 обмеження у праві виїзду за межі України застосовується за наявності достатніх підстав вважати, зокрема, що особа має намір вибути за межі України з метою саме невиконання рішення суду.

Отже сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі державний виконавець, та неможливість в примусовому порядку задовольнити відповідні вимоги за рахунок коштів чи майна боржника не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції в цій справі вірно вказав про недоведеність державним виконавцем факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на неї рішенням суду зобов`язань, адже доводів у підтвердження наявності вказаних обставин подання державного виконавця не містить, як і не містить інформації про наявність намірів у скаржника залишити межі України саме з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань. Державний виконавець лише вказав про факт невиконаних у виконавчому провадженні зобов`язань в ОСОБА_2 та про те, що вжиті у ході здійснення виконавчого провадження заходи не призвели до фактичного виконання обов`язків боржником, що саме по собі не є самостійною підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Апеляційні посилання скаржника у справі на те, що боржник була належним чином обізнана про відповідне виконавче провадження не свідчать про наявність законодавчо визначених підстав для її тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки не доводять факт умисного вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Не виконання боржником вимоги державного виконавця про погашення заборгованості, про що також вказано в апеляційній скарзі, не свідчить саме про умисні дії з боку боржника, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення та перешкоджання виконавчому провадженню.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 про відхилення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 441 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 у цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 07.09.2022.

Суддя-доповідач

Судді