ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1029/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5694/14-ц Категорія: на ухвалу Білик О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участі секретаря Винник І.М.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - Уманський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подає апеляційну скаргу Уманський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року, постановлену в складі судді Білик О.В., 30.03.2021 року, повний текст ухвали складений 05.04. 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни,-

в с т а н о в и в :

17.09. 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції головного управління юстиції у Черкаській області Бойко Тетяни Дмитрівни.

Скарга обґрунтовується тим, що 30 жовтня 2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Згідно поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 виділено в натурі автомобіль Peugeot Expert 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та зобов`язано його сплатити на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 41250 гривень 96 копійок.

15 липня 2014 року на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист судом, який перебуває у провадженні Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції головного управління юстиції у Черкаській області.

20 липня 2014 року державний виконавець Бойко Т.Д. винесла постанову про відкриття ВП № 44054642 по вказаному виконавчому листу, якою надала боржнику ОСОБА_1 . 7-денний строк для погашення боргу та надання державному виконавцю документального підтвердження погашення боргу.

22 серпня 2014 року державним виконавцем Бойко Т.Д. на ОСОБА_1 було накладено штраф за невиконання рішення суду в сумі 170 гривень.

З метою виконання вимог державного виконавця та погашення боргу ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією отримання коштів, однак остання відмовилась це зробити.

Частину коштів ОСОБА_1 надіслав стягувачу поштовим переказом, що підтверджується квитанцією від 28 липня 2014року, однак через деякий час поштовий переказ скаржнику повернувся.

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву до Уманського МВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції, до якої додав копію поштової квитанції про переказ коштів стягувачу ОСОБА_2 та просив державного виконавця Бойко Т.Д. скасувати постанову про накладення на нього штрафу в сумі 170 гривень за невиконання рішення суду.

Державний виконавець Бойко Т.Д. вказану заяву не розглянула, вказує скаржник ОСОБА_1

28 серпня 2014 року вказаний державний виконавець при проведенні виконавчих дій винесла постанову про повторне стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 гривень за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

На подану 03 вересня 2014 року державному виконавцю заяву з проханням надати номер банківського рахунку стягувача для перерахування суми боргу ОСОБА_1 відповіді не отримав.

Постанова державного виконавця від 28 серпня 2014 року була надіслана скаржнику поштою простим листом та отримана 06 вересня 2014 року, а тому ОСОБА_1 зазначає, що строк звернення до суду з скаргою на дії державного виконавця пропущений заявником з поважних причин та може бути поновлений судом.

ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця Бойко Т.Д. по стягненню штрафу в сумі 340 гривень незаконними, оскільки державний виконавець була повідомлена про надсилання коштів стягувачу боржником та відмову від отримання коштів.

У скарзі зазначається, що на прохання ОСОБА_1 державним виконавцем не надано номера рахунку стягувача, на який він міг би перерахувати кошти, а тому вини ОСОБА_1 у невиконанні рішення суду немає.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд поновити строк звернення із скаргою на постанову державного виконавця Уманського МВ ДВС Головного територіального управління у Черкаській області Бойко Т.Д. від 28 серпня 2014 року.

Розглянути скаргу на постанову державного виконавця Бойко Т.Д. від 28 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 705/2222/14ц, 2-во/705/20/14 від 15 липня 2014 року штрафу у розмірі 340 гривень за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Задовольнити скаргу та визнати вказану постанову неправомірною. Зобов`язати державного виконавця Уманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бойко Т.Д. усунути порушення. Зупинити виконання постанови про стягнення штрафу в сумі 340 гривень з ОСОБА_1 до завершення розгляду скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року скаргу - задоволено.

Визнано дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни щодо винесення постанови від 28 серпня 2014 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 44054642 - неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бойко Тетяну Дмитрівну скасувати постанову від 28 серпня 2014 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 44054642.

Задовольняючи скаргу, визнаючи дії державного виконавця неправомірними, та зобов`язуючи державного виконавця усунути порушення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог скаржника, вказавши, що державним виконавцем достовірно не встановлено, чи було рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2013 року зобов`язального чи матеріального характеру, тому суд прийшов до висновку, що державний виконавець передчасно дійшов висновку щодо зобов`язальної вимоги у рішенні суду, що підлягає до примусового виконання, а отже, накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 здійснено всупереч вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Уманський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відділ ДВС, посилаючись на неправильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати суду та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити скаржнику ОСОБА_1 у задоволенні його вимог.

Скаржник, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що в ухвалі суду має місце безліч припущень та домислів, а не фактів та доказів, як то припущення про те, що стягувач ОСОБА_2 відмовилась від отримання надісланих скаржником їй коштів або те, що кошти на пошті їй не видали.

Також суд першої інстанції в ухвалі спочатку наголошує на тому, що боржник ОСОБА_1 вважає, що рішення, яке перебуває на виконанні у відділі ДВС носить зобов`язальний характер, а потім протирічить у рішенні, вказуючи, що державний виконавець передчасно дійшов висновку щодо зобов`язальної вимоги рішення. Навпаки, державним виконавцем достовірно встановлено, що рішення, на підставі якого видано виконавчий лист від 15 липня 2014 року, носить зобов`язальний характер і це чітко прописано у виконавчому листі та не викликає сумнівів.

Пересвідчившись, що боржником вчасно отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, та вимогу щодо виконання рішення суду у строк до 27 липня 2014 року, але без поважних причин ним не виконано рішення суду в повному обсязі, державним виконавцем правомірно винесено постанови про накладення штрафів, посилається скаржник. Тим більше, ОСОБА_1 було попереджено про наслідки невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме сплатити повністю борг на користь стягувача.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники розгляду скарги в судове засідання 20.07. 2022 року не з?явлись, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду скарги, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду скарги апеляційним судом станом на 20.07. 2022 року на 15 годину не надходило на адресу суду від учасників розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення скаржника та його представника, я вивчивши та обговоривши матеріали скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийняті оскаржуваної ухвали.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог скаржника, вказавши, що державним виконавцем достовірно не встановлено, чи було рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.10.2013 року зобов`язального чи матеріального характеру, тому державний виконавець передчасно прийшов висновку щодо зобов`язальної вимоги у рішенні суду, що підлягає до примусового виконання, а за таких обставин суд вважає, що накладення штрафу на ОСОБА_1 здійснено всупереч вимог чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають вимогам закону, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що скаржником пропущено строк для звернення до суду зі скаргою, та у поданому клопотанні про поновлення пропущеного строку, необґрунтовано поважність причин його поновлення, не надано належних доказів щодо повного виконання рішення суду на час накладення штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 15 липня 2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист № 705/2222/14-ц про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 1/ 2 вартості автомобіля Peugeot Expert, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 41 250, 96 грн.

Постановою державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Бойко Т. Д. від 20 липня 2014 відкрито виконавче провадження № 44054642 з виконання вищевказаного виконавчого листа, надано боржнику ОСОБА_1 . 7-денний строк для погашення боргу та надання державному виконавцю документального підтвердження погашення боргу в сумі 41 250, 96 грн.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованими листами з повідомленням про вручення сторонам виконавчого провадження, боржнику ОСОБА_3 направлено вимогу державного виконавця в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на 20.907.2014 року), якою його було зобов`язано у строк до 27 липня 2014 року виконати рішення суду та сплатити на користь стягувача ОСОБА_2 борг у сумі 41250 грн. 96 коп., а також попереджено про те, що відповідно до ст. 5, ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», в разі невиконання законних вимог державного виконавця у вказаний строк, на нього буде накладено штраф у розмірі від десяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та призначено примусове виконання рішення суду.

Відповідно до квитанції від 28 липня 2014 року ОСОБА_1 надіслав стягувачу ОСОБА_2 100 грн. поштовим переказом, тоді я к слід зауважити, що сума, яка підлягає стягненню становить 41250, 96 грн.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду в наданий строк, постановою державного виконавця від 22 серпня 2014 року на боржника ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 170 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Оскільки боржник ОСОБА_1 проігнорував вимогу державного виконавця та не виконав рішення суду в повному обсязі у строк до 27 серпня 2014 року, державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Бойко Т. Д. 28 серпня 2014 року повторно винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною постанову державного виконавця від 28 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн. та зобов`язати державного виконавця усунути порушення.

Відповідно до частини другої статті 384 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою) скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення подається до суду, який видав виконавчий документ.

Отже, скарги на рішення державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби про накладення на сторону виконавчого провадження штрафу, подані до суду, що видав виконавчий документ, до набрання чинності Законом № 1404-VIII, мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 753/4348/17 (провадження № 14-448цс18).

Згідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов?язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішення покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України у відповідності до ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати, передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, боржником ОСОБА_1 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 44054642 та вимогу державного виконавця 24 липня 2014 року особисто під підпис.

Відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, ніж на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу державного виконавця, в строк для самостійного виконання, боржником ОСОБА_1 не виконано рішення суду та не надано документального підтвердження про його виконання.

Натомість, 31.07.2014 року за вх. № 5332/0901-35/5 до відділу ДВС від боржника ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з оскарженням рішення суду, що підлягає виконанню в касаційному порядку.

05.08.2014 року державним виконавцем на заяву від 31.07.2014 року надано відповідь боржнику про те, що відповідно до закону, оскарження рішення суду в касаційній інстанції не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

07.08.2014 року боржник ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Жодних документів, підтверджуючих факт виконання ним рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме : сплатити на користь ОСОБА_2 1/ 2 частину вартості автомобіля «Peugeot Expert» 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 41250 грн. 96 коп., державному виконавцю боржником ОСОБА_1 не надано та не повідомлено про виконання рішення суду.

11.08.2014 року державним виконавцем з метою перевірки виконання рішення суду, складено акт про те, що згідно даних повідомлення стягувача ОСОБА_2 станом на 11.08.2014 року боржник ОСОБА_1 не виконав рішення суду та не сплатив на її користь кошти в сумі 41250 грн. 96 коп. про що свідчить її підпис в акті.

22.08.2014 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про те, що станом на 22.08.2014 року боржником не виконано рішення суду, та не сплачено борг на її користь.

22.08.2014 року державним виконавцем складено акт про те, що станом на 22.08.2014 року боржник ОСОБА_4 не виконав рішення суду та не сплатив борг на її користь в сумі 41250 грн. 96 коп.

Відповідно до ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 22.08.2014 року винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Копію постанови направлено рекомендованим листом ОСОБА_1 22.08.2014 року, за вх. № 17644-5 для відому та виконання.

Крім того, 22.08.2014 року боржнику ОСОБА_1 направлено вимогу, якою його зобов`язано у строк до 27.08.2014 року виконати рішення суду та сплатити на користь стягувача ОСОБА_2 борг у розмірі 41250 грн. 96 коп., а також попереджено про відповідальність у вигляді накладення штрафу за невиконання рішення у вказаний строк.

У зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 вдруге проігнорував вимогу державного виконавця та не виконав рішення суду в повному обсязі у строк до 27.08.2014 року, державним виконавцем 28.08.2014 року, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі, тобто 340 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений законом строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії відповідно до ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», копію постанови направлено боржнику 28.08.2014 року за вих.. № 18528-5 простою кореспонденцією.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті в/п, про повернення виконавчого документа стягувачу, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням.

Отже, дослідивши обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що державним виконавцем достовірно встановлено, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.10.2013 року, на підставі якого видано виконавчий документ № 705/2222/14-ц, 2-во/705/2014 від 15.07.2014 року носить зобов?язальний характер, і це чітко прописано у виконавчому листі, оскільки суд вирішив: «зобов?язати ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_2 1/ 2 частину вартості автомобіля ««Peugeot Expert» 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 41250 грн. 96 коп.».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для висновку, що дії та постанова державного виконавця є неправомірними, тому суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, безпідставно задовольнивши вимоги скаржника, оскільки державним виконавцем здійснювалося примусове виконання рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме що важливо вказати, згідно до ст. 75 вказаного Закону , в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження 20.07.2014 року, яким визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Вимоги вказаної статті передбачали накладення на боржника штрафу у разі невиконання рішення без поважних причин відповідно до норм ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що пересвідчившись в тому, що боржником ОСОБА_1 вчасно отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу щодо виконання рішення суду у строк до 27.07.2014 року, але без поважних причин не виконано рішення суду в повному обсязі, державним виконавцем, на думку колегії суддів апеляційного суду, цілком правомірно винесено постанови про накладення на боржника штрафів у розмірі 170 грн. та повторно у розмірі 340 грн., оскільки рішення суду ні добровільно у визначений законом семиденний строк, ні у строк, наданий державним виконавцем, в повному обсязі не було виконано. Тим більше, боржника ОСОБА_1 було повністю попереджено про наслідки невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, тобто повністю сплатити борг на користь стягувача.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на перерахування на адресу стягувача коштів у розмірі 100 гривень, які стягувачем не отримано та повернуто ОСОБА_1 , не є підтвердженням повного виконання рішення суду, приймаючи до уваги малозначність суми 100 гривень у порівнянні із сумою боргу у розмірі 41250 грн. 96 коп., яку повинен сплатити боржник за вартість 1/ 2 частини автомобіля, яким він весь цей час користується. Однак, коштів для повної виплати ОСОБА_1 не надав, що вбачається із наявних матеріалів справи, так як станом на дату прийняття рішення по скарзі судом станом на 30 березня 2021 року відсутні дані про повне погашення боргу та закриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження заявлених вимог так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції проігноровано вище вказані обставини, та прийнято незаконне рішення щодо скасування постанови державного виконавця від 28.08.2014 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 340 грн., оскільки відсутні підстави для висновку про задоволення вимог скарги ОСОБА_1 .

Отже, доводи скаржника в апеляційній скарзі є обґрунтованими, з ними повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки обґрунтування апеляційної скарги спростовують хибні висновки суду першої інстанції, тому вказані доводи скаржника враховуються апеляційним судом і підлягають задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні скарги суд першої інстанції не правильно застосував норми Закону, не повно дослідив матеріали справи та не надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим у справі доказам, що мають суттєве значення для вирішення питання щодо обґрунтованості скарги ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

У рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" ЄСПЛ наголосив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб рішення залишалось не виконаним на шкоду будь-якої із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання рішення без невиправданих затримок. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов?язкового до виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Таким чином, виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід?ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", складовою права на справедливий суд.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , допустивши невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової постанови про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, а у задоволенні скарги на дії державного виконавця слід відмовити з вище викладених мотивів апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Тетяни Дмитрівни скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 28.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 705/2222/14-ц, 2-во/705/20/20/14 від 15.07.2014 року штрафу у розмірі 340 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2270 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 20.07. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко