Справа №751/5696/21
Провадження №2/751/124/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Тетяна Володимирівна, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, визнання незаконними та скасування запису про право власності на частку земельної ділянки,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради про: визнання незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 13.08.2008 р. про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0640 га в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 372388, виданий Чернігівською міською радою 13.08.2008р. на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №79; визнання недійсним договору дарування від 31 липня 2017 року за реєстровим № 429, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Мороз Тетяною Володимирівною, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/3 частини земельної ділянки площею 0,064 га, кадастровий номер :01:010:5447, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання незаконним та скасування запису про право власності: 21646008 від 31.07.2017 року 15.15.54 на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,064 га, кадастровий номер :01:010:5447, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ; визнання незаконним та скасування запису про право власності: 21645977 від 31.07.2017 року 15.15.54 на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,064 га, кадастровий номер :01:010:5447, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , а також стягнення понесених судових витрат (а.с.1-12).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Межі даної земельної ділянки та розмітка будівель були закріплені на місцевості знаками і передані забудовнику згідно акту №7 від 03.10.1980 року. Зазначає, що в 2013 році йому був наданий дозвіл на розробку технічної документації на передачу даної земельної ділянки у власність. Однак процес приватизації не був доведений до кінця, оскільки власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 з метою захоплення частини його земельної ділянки 03.08.2013 зруйнувала частину паркану між їхніми суміжними ділянками, який незмінно стояв з 1990 року, та 01.05.2014 встановила новий паркан по новій межі, яка на 0,5 м змістилась в глибину його земельної ділянки. Такі лінія межі відповідає плану меж її земельної ділянки, зазначеному в державному акті від 13.08.2008 серії ЯЖ 372388, кадастровий номер ділянки :01:010:5447. При цьому з ним не було погоджено меж земельної ділянки ОСОБА_2 , при виготовленні технічної документації із землеустрою не враховані вимоги ст.ст. 195, 198 ЗК України. Крім того, площа, конфігурація в державному акті серії ЯЖ 372388 не відповідають генеральному плану садиби АДРЕСА_1 , що є неприпустимим. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04.02.2019 №03-03/19 фактична межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає межі, що показана в плані, виконаному на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №471 від 24.09.1980. За таких обставин просить визнати незаконним рішення Чернігівської міської ради від 13.08.2008 про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки та визнати недійсним і скасувати Державний акт серії ЯЖ 372388 від 13.08.2008. Крім цього зазначає, що ОСОБА_2 31.07.2017 уклала фіктивний договір дарування земельної ділянки, за яким подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частини вказаної земельної ділянки. Оскільки такий договір укладено не добросовісно, без мети настання наслідків, а з метою уникнення виконання майнових зобов`язань, просить визнати договір недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 29.07.2022 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.

Представник відповідача Чернігівської міської ради в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В., у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення.

Суд, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідачів та третьої особи.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі обміну 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3 на приватний будинок, що належав на праві власності ОСОБА_5 , що вбачається з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 250 від 18.09.1990 року (а.с.82).

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 600 м.кв., яка була надана забудовнику ОСОБА_5 згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради № 471 від 24.09.1980р., з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку (а.с.58-59).

Згідно акту №7 від 03.10.1980р. був зроблений винос в натурі меж вищевказаної земельної ділянки. Межі даної земельної ділянки та розмітка будівель були закріплені на місцевості межовими знаками і передані забудовнику (а.с.60). Також складений генеральний план земельної ділянки АДРЕСА_2 (а.с.61, 62), згідно якого суміжними земельними ділянками є ділянка АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

До вказаної земельної ділянки суміжна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 619 м.кв. (а.с.64).

Вказана земельна ділянка 30.09.2003 рішенням Чернігівської міської ради передана ОСОБА_2 в короткострокову оренду строком на 5 років (а.с.65), у зв`язку з чим укладений договір оренди земельної ділянки, площа земельної ділянки 0,0653 га (а.с.66-69). При цьому згідно плану земельної ділянки, що становить додаток до договору оренди, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , межує з ділянкою АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .

В листопаді 2007 року складений акт встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_8 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 (а.с.90).

Згідно рішення Чернігівської міської ради від 20 березня 2008 року ОСОБА_2 передано у власність безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0640 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (а.с.101).

На підставі вказаного рішення 13.08.2008 року ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 372388, згідно якого площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 0,0640 га (а.с.70, 102).

Вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :01:010:5447 та згідно плану меж земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0640 га межує з земельними ділянками АДРЕСА_10 та землями міської ради по вул. Курській (а.с.71).

Водночас із збірного плану земельної ділянки позивача за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками АДРЕСА_11 та АДРЕСА_1 , а також з АДРЕСА_9 (а.с.73-74).

Позивач звертався до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області з приводу порушення його прав як землекористувача при відведенні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0640 га, розташованої у АДРЕСА_1 , та 19.08.2014 року отримав відповідь про те, що з ним не було погоджено межі вказаної земельної ділянки як одним із суміжних користувачів, при виготовленні технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 не враховано вимоги ст.ст. 195, 198 Земельного кодексу України (а.с.87).

Рішенням Чернігівської міської ради від 28.01.2016 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,0606 га (а.с.84).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 31.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №428, ОСОБА_2 передала 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному безоплатно (а.с.79-81).

За інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:010:5447, площею 0,064 га, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/3 частки (а.с.18-20).

Згідно висновку експерта № 03-03/19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04 лютого 2019 року (а.с.40-57, а.с.130-159 справи №751/4242/17) фактична межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає межі, що показана в плані, виконаному на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 471 від 24.09.1980.

Для приведення у відповідність фактичної межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до межі, що показана в плані, виконаному на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 471 від 24.09.1980, необхідно:

- точку А, якою позначений кут земельної ділянки АДРЕСА_2 , утворений межею з земельною ділянкою АДРЕСА_5 та межею з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , перенести в точку Б, що розташована на існуючій межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , на 0,2 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_2 ;

- з утвореної точки Б прокласти перпендикуляр до існуючої межі вбік земельної ділянки № НОМЕР_1 довжиною 0,70 м. На кінці перпендикуляру утворити точку Б1;

- з точки В, що знаходиться на існуючій межі земельної ділянки АДРЕСА_2 на відстані 6,39 м від точки А провести перпендикуляр в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 довжиною 0,47м. На кінці перпендикуляру утворити точку В1;

- з точки Г, якою позначений кут сараю і яка розташована на існуючій межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на відстані 2,94м від точки В, провести перпендикуляр до існуючої межі між спірними земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 довжиною 0,57м. На кінці перпендикуляру утворити точку Г1;

- з точки Д, якою показана точка злому фактичної межі земельної ділянки АДРЕСА_2 і знаходиться на відстані 0,27м від кута сараю, прокласти перпендикуляр до існуючої межі між спірними земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 довжиною 0,4м. На кінці перпендикуляру утворити точку Д1;

- з точки Е, що розташована на відстані 1,63 м від точки Д і співпадає з кутом сараю, провести перпендикуляр до існуючої межі між спірними земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 довжиною 0,48м. На кінці перпендикуляру утворити точку Е1;

- з точки Ж, що розташована на відстані 3,46м від точки Е і співпадає з кутом сараю, провести перпендикуляр до існуючої межі між спірними земельними ділянками довжиною 0,65м в сторону земельної ділянки АДРЕСА_1 . На кінці перпендикуляру утворити точку Ж1;

- з точки З, якою позначений кут земельної ділянки АДРЕСА_2 , утворений межами з земельною ділянкою АДРЕСА_9 та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , провести перпендикуляр до існуючої межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 довжиною 0,87м. На кінці перпендикуляру утворити точку З1;

- утворені точки Б1, В1, Г1, Д1, Е1, Ж1, З1 з`єднати однією лінією і продовжити її через точку З1.

- на утвореній лінії Б1В1Г1Д1Д1Е1Ж1З1 від точки З1 відкласти 0,44 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_9 . Утворити точку К.

(Див. Додаток № 10 до Висновку).

Крім того, під час проведення дослідження встановлено, що конфігурація, проміри та площа земельної ділянки площею 596,0 м.кв., якою фактично користується позивач ОСОБА_1 , не відповідає конфігурації, промірам та площі земельної ділянки площею 600,0 м.кв., що була відведена в користування згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №471 від 24.09.1980.

Для приведення у відповідність інших фактичних меж земельної ділянки АДРЕСА_2 до меж земельної ділянки, що була виділена у користування згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 471 від 24.09.1980 необхідно:

- на межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 від точки Л, якою показаний кут земельної ділянки АДРЕСА_2 , утворений межею по АДРЕСА_9 та межею з земельною ділянкою АДРЕСА_9 , на існуючій межі між земельною ділянкою АДРЕСА_9 в сторону земельної ділянки АДРЕСА_1 відкласти 5,62м. Утворити точку М;

- від точки М відкласти 0,2м в бік земельної ділянки АДРЕСА_2 та утворити точку М1;

- точки Л, М1 та К з`єднати однією лінією;

- від точки Н якою позначений кут земельної ділянки АДРЕСА_2 , утворений межею по АДРЕСА_9 та межею з земельною ділянкою АДРЕСА_5 , на межі по вул. Черкаській відкласти 0,99м в бік земельної ділянки АДРЕСА_2 та утворити точку Н1;

- утворені точки Н1 та Б1 з`єднати однією лінією.

(Див. Додаток № 10 до Висновку).

Земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є суміжними, що підтверджується фототаблицею до висновку експерта (а.с.75-78).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ст. 393 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому зі змісту ч. 2 ст. 152 ЗК України слідує, що як власник земельної ділянки, так і землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відомості про землі, їх розташування, дані про кількісну і якісну характеристику земель містяться в Державному земельному кадастрі, основними завданнями ведення якого згідно ст. 195 ЗК України є забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки, застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок, запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.

Для визначення меж земельних ділянок виконуються кадастрові зйомки, які включають геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З боку відповідачів відзиву на позов не надійшло і суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засідання встановлено, що земельна ділянка АДРЕСА_2 , користувачем якої є позивач, та земельна ділянка АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачам, є суміжними. Дана обставина підтверджується генеральними планами (а.с.62, 64) та планом земельної ділянки, наданої в оренду ОСОБА_6 згідно договору оренди (а.с.68).

Разом з тим, в акті про встановлення та погодження меж земельної ділянки (а.с.90), суміжною до земельної ділянки АДРЕСА_1 є земельні ділянки № НОМЕР_2 по АДРЕСА_8 , землі міської ради по АДРЕСА_9 . Землевласники (землекористувачі) цих земельних ділянок підписали вказаний акт.

Водночас земельна ділянка АДРЕСА_9 фізично не може бути суміжною до земельної ділянки АДРЕСА_1 , оскільки остання є суміжною до земельної ділянки АДРЕСА_2 (а.с.73). За таких обставин в акті про встановлення та погодження меж земельної ділянки замість вірної земельної ділянки АДРЕСА_12 , у зв`язку з чим позивач не погоджував межі земельної ділянки, як того вимагає пункту «б» частини 2 ст. 198 ЗК України.

На підставі вказаного акту виготовлена земельно-технічна документація на земельну ділянку АДРЕСА_1 та 20 березня 2008 року Чернігівською міською радою прийнято рішення про передачу у власність відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0640 га.

Після цього 13.08.2008 року виданий спірний Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯЖ 372388 (а.с.102), а в кадастровому плані земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:010:5447 також невірно вказана суміжна земельна ділянка АДРЕСА_9 замість вірної земельної ділянки АДРЕСА_2 .

За таких обставин при проведенні кадастрових зйомок була порушена процедура погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та виготовлення кадастрового плану, що в подальшому призвело до внесення неправильних відомостей до кадастрового реєстру на підставі спірного державного акту.

Враховуючи викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 372388, виданий Чернігівською міською радою 13.08.2008 р. на ім`я ОСОБА_2 , оскільки такий акт порушує право позивача щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою, що в силу ч. 1 ст. 155 ЗК України є підставою для визнання державного акту недійсним.

Водночас суд не вбачає правових підстав для визнання незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 13.08.2008 р. про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0640 га в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 , оскільки земельна ділянка передана іншим рішенням, а саме рішенням від 20 березня 2008 року. В силу положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не вправі самостійно змінювати предмет чи підстави позову, а також позовні вимоги.

Крім того, не підлягають задоволення позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 31 липня 2017 року за реєстровим № 429 та визнання незаконним і скасування запису про право власності з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику.

За змістом ст. 319 ЦК України власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Позивач обґрунтовує вимоги в цій частині тим, що спірний договір є фіктивним.

Частина 1 ст. 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 5 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, у фіктивних правочинах внутрішня волі сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно та ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо ж одна сторона діяла лише «про людське око», а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди ) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Таким чином, дійсно факт укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що передбачено статтею 204 ЦК України.

Судом враховується правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільній справі №6-1873цс16 від 19.10.2016, згідно якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Слід зазначити, що саме позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Водночас позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що договір дарування від 31 липня 2017 року за реєстровим № 429 є фіктивним та підлягає визнанню недійсним. ОСОБА_2 реалізувала своє право як власник майна на його відчуження, подарувавши частину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вимоги про визнання незаконними та скасування записів про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідними від вимоги визнання недійсним договору дарування.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із скрутним майновим станом.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано суду відповідних доказів (договору про надання правової допомоги, квитанції, акту приймання-передачі наданих послуг тощо), а тому витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 21, 393 ЦК України, ст. 90, 152, 155, 195 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Державний акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0640 га за адресою: АДРЕСА_1 , серії ЯЖ 372388, виданий Чернігівською міською радою 13.08.2008 року на ім`я ОСОБА_2 .

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 66 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 66 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 66 коп. на користь держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко