РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Смаковський О.С.,

справа № 333/1037/21

провадження № 2/333/150/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Пономаренко Олександр Олександрович

відповідачі фізична особа підприємець ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження цивільну справу про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовної заяви зазначила наступне.

Між нею та відповідачем 24 листопада 2020 року бува укладений договір № СА00476, за умовами якого ОСОБА_1 доручає а ФОП ОСОБА_2 зобов`язується організувати роботи з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками. Вартість робіт за умовами договору складала всього 31 000 грн., з яких 17 000 грн. завдаток, а інша частина, яка за умовами п. 2.3. договору - борг за передачу у власність, яка становила 14 000 грн. та повинна була бути сплачена не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку.

На виконання умов договору позивачем було внесено суму завдатку у розмірі 21 000 грн., проте не маючи змоги оплатити іншу частину, позивач вимушена була 02 лютого 2021 року звернутися до виконавця із заявою про розірвання договору та повернення їй коштів.

Оскільки грошові кошти відповідачем повернуті не були, то позивач звернулася до суду із вимогами про визнання договору № СА 00476 від 24 листопада 2020 року недійсним, стягнення з відповідача 21 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 6 000 грн.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання договору недійсним позивач зазначає, що умови укладеного договору відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими та обмежують права споживача. Зокрема у договорі передбачено право виконавця не повертати сплачену замовником суму завдатку у разі не сплати ним повної суми, передбаченої умовами договору, протягом 20 календарних днів з моменту отримання завдатку; встановлено вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (більше п`ятдесяти відсотків) у разі не виконання зобов`язань за договором; надання виконавцю право на розірвання договору на власний розсуд, а саме у разі не сплати повної суми, передбаченої умовами договору; право виконавця не повертати кошти на оплату не наданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця; визначення ціни товару на момент його поставки або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачу права на розірвання договору через збільшення ціни; неможливості розірвання договору з причин наявності скла у переліку товарів неналежної якості, що не підлягають обміну.

Поряд із цим, позивач зазначає, що на момент укладення договору їй не була надана доступна та достовірна інформація про продукцію, а саме не був наданий сертифікат чи інший документ про підтвердження якості профілю та фурнітури; не було надано аркушу обміру конструкцій; не надано інформації щодо марки, країни виготовлення та параметрів профілю.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок укладення договору із порушенням норм цивільного законодавства остання зазнала значних моральних страждань, а саме їй було діагностовано дементний синдром та постстресовий розлад, через що вона потребує постійного лікування та додаткового обстеження.

Відзив на позовну заяву

28 травня 2021 року до суду надійшов відзив, в якому не погоджуючись із позовною заявою, відповідач зазначає, що листи про розірвання договору отримані не були. Поряд із цим, помилковим є твердження про не виготовлення ПВХ конструкцій через не здійснення повної оплати за умовами договору, оскільки з боку виконавця зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме замовлені конструкції вікон були виготовлені та доставлені на адресу позивача 03 квітня 2021 року. Поряд із цим, оскільки замовлений товар позивач забирати відмовилася, був складений акт про відмову від прийняття, що вказує на порушення позивачем умов договору. Умови договору не порушують права позивача як споживача, оскільки за умовами договору суму завдатку становить 100 грн, що, відповідно, є менше п`ятдесяти відсотків суми договору. Окрім цього, згідно із положеннями Постанови КМУ від 19 березня 1994 за № 172 вироби із склад після виготовлення обміну та поверненню не підлягають, що відповідно, не є порушеннями умовами договору, поряд із цим зміна ціни договору на момент поставки товару не передбачена умовами та не передбачене одностороннє право виконавця на збільшення ціни договору. Також на момент підписання договору позивачу було надано для огляду сертифікат та інші документи якості профілю та фурнітури, ознайомлення із обмірами конструкції, виробів виготовлення підтверджується договором та відповідним листом за підписом позивача. Поряд із цим, позивачем не доведено завдання моральної шкоди внаслідок недоліків продукції, через що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідь на відзив

09 червня 2021 року до суду позивачем надано відповідь на відзив, якій за змістом тотожній позовній заяві. Окрім цього зазначено, що лист про розірвання договору позивачем на адресу відповідача був направлений службою доставки «Нова пошта» 27 листопада 2020 року, проте відповідачем не отриманий. Поряд із цим, оскільки 14 грудня 2020 року відповідачем на адресу позивача був направлений лист про необхідність повідомлення зручної дати доставки замовлення, сплати заборгованості та розірвання договору у разі не сплати, відповідь на який позивачем надана не була, то відповідно до п. 4.2. договору відповідач скористалася своїм правом на розірвання договору.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

06 липня 2021 року ухвалою суду підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 19 вересня 2022 року позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили задовольнити повністю.

Представник відповідача адвокат Бур`яноський А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав її недоведеності.

Установлені судом фактичні обставини справи

24 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір серії СА № 00476, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця (п.1.1. договору); загальна площа виробів становить 11, 73 кв.м. (п.1.4.); колір профілю білий (п.1.5.); заповнення 4 (п.1.6); профіль ПВХ win-open (п. 1.7); вартість виробів становить 31 000 грн. (п. 2.1.); завдаток складає 17 000 грн. (п. 2.2.); борг «до передачі у власніть» повинен бути погашений не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку (п.3.1.1.); після виконання п.3.1. виконавець зобов`язується передати у власніть замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня (п. 3.2.); перед придбанням вище вказаної продукції замовник зобов`язаний самостійно ознайомитися із споживчими властивостями товарів і послуг, що надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів фірми виробника, відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» (п.3.3.); замовник сповіщається про передачу виробів за добу. Замовник зобов`язаний прийняти готові вироби особисто, або забезпечити присутність свого представника . У разі, якщо передача виробів не була проведена (холостий виїзд) з вини замовника, вартість повторної передачі оплачується замовником і становить 100о грн. (п. 3.5.); при внесенні замовником завдатку та подальшого не виконання вимог п.3.1. договору, завдаток замовнику не повертається відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України (п. 4.2.); замовник повідомлений про неможливість розірвання договору згідно із додатком №3 до постанови КМУ від 19.03.1994 року № 17, щодо затвердженого переліку товарів неналежної якості, які не підлягають обміну та поверненню, згідно якого скло нарізне або розкроєне під розміри, визначені покупцем (замовником), поверненню не підлягає ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розміри замовника з огляду на ст.184 ЦК України є річчю, позначеною індивідуальними ознаками, незмінною (п. 7.6).

Поряд із укладення договору, 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 був підписаний додаток №1 до договору, відповідно до якого під час укладення договору вона належним чином повідомлена, що ПВХ конструкції виготовляються із використанням скла, під визначені нею, покупцем, індивідуальні розміри, через що розірвання договору не допускається. Окрім цього зазначено, що підписуючи документ вона підтверджує, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставку.

Згідно угоди про внесення завдатку на придбання металопластикових конструкцій від 24 листопада 2020 року, постачальник ФОП ОСОБА_2 та замовник ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 570, 571 ЦК України уклали дійсну угоду про завдаток на придбання, згідно якого замовник видав, а постачальник отримав завдаток у розмірі 100 грн. У разі відмови замовника від заказу, сума завдатку залишається не погашення витрат за виконання роботи. Замовник має право отримати схему креслення металопластикових вікон.

Відповідно до товарного чеку №476 від 24 листопада 2020 року. Оплата за металопластикові вироби за договором СА00476 становить 17 000 грн.

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 здійснено плату за договором СА 00476 у розмірі 3 000 грн., що підтверджується квитанцією АТ «КБ «ПриватБанк» №0.0..1.

Згідно складеного 24 листопада 2020 року плану креслення розмірів ПВФ конструкцій, розміри для виготовлення ПВХ конструкцій зняти у присутності ОСОБА_1 , що підтверджуються наявним її підписом.

03 квітня 2021 року був складений акт приймання передачі ПВХ виробів, відповідно до здійснити доставка матеріалів здійснена не була через те, що двері ніхто не відчинив.

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Частинами 1-3 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно із п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Поряд із цим, положеннями ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачені підстави для визнання недійсними споживчих договорів. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Так, судом встановлено, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а саме здійснювала 24 листопада 2020 року та 11 грудня 2020 року оплату, в свою чергу виконавець виготовував замовлений споживачем товар та здійснив його доставку.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Так, твердження позивача про несправедливість умов договору в частині можливої самостійної зміни виконавцем умов про вартість робіт, що передбачено п. 4.2 договору, можливості виконавцем не повертати коштів на оплату продукції у разі розірвання договору, наданням виконавцю права на односторонню зміну умов договору в частині ціни та не повернення суми завдатку, - вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, не є несправедливими, оскільки зміна вартості робіт відповідно до п.м4.2. договору можлива виконавцем тільки у разі інфляції та подорожання конструкцій, що, відповідно від нього не залежить та не є самостійним виявленням, неповернення суми завдатку як розміру, що перевищує п`ятдесят відсотків вартості, не узгоджуються із положеннями додатку №1 до договору, яким розмір завдатку встановлено у 100 грн, що відповідно не становить п`ятидесяти відсотків від вартості послуг, а можливість не повернення відповідачем коштів відповідно до п.4.2. договору стосується тільки вартості скла, нарізаного або розкроєного під розміри, визначені індивідуально.

Окрім цього, слід зазначити, що твердження позивача про не надання виконавцем доступної та достовірної інформації про продукцію, а саме не надання сертифікату чи іншого документу про підтвердження якості профілю та фурнітури; не надання аркушу обміру конструкцій та інформації щодо марки, країни виготовлення та параметрів профілю, спростовується наявними в матеріалами справи документами, які містять підписи позивача, а саме додатком №1 до договору, який містить підтвердження надання позивачу повної інформації про товар, умов оплати та доставки, планом кресленням.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду доказів, що можуть бути підставами для визнання укладеного договору недійсним. З урахуванням викладеного суд вважає не доведеними обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, через що позовну заяву необхідно залишити без задоволення

Керуючись ст. ст. 203, 204, 215 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.12, 13, 76, 81, 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29 вересня 2022року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва