справа № 197/889/21
провадження № 2/197/177/22
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року смт Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Шевченко О.В.,

за участі:

секретаря судового засідання: Гетьманенко О.І.,

розглянувши у приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

Позивач 21.09.2021 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер якої :05:001:0126, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що є власником житлового будинку з господарчими забудовами. Відповідач з грудня 2014 року не проживає у житловому будинку, весь цей час працює та постійно проживає в Російській Федерації, крім того, у Російській Федерації зареєстроване його місце перебування. У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що у свою чергу перешкоджає позивачеві реалізувати право вільного розпорядження житловим будинком, який є її приватною власністю.

Відповідач надіслав до суду заяву, згідно з якою просить задовольнити позов, визнати його, ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 23.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 20.01.2022 постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує.

Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), рекомендованими листами, в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, згідно з якою відповідач позов визнав.

Треті особи, повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи, що сторони, треті особи не прибули в судове засідання, позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за потрібне здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач є власником житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер якої :05:001:0126, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 01.07.1992, зареєстрованому у реєстрі за № 55, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157612799 від 26.02.2019, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 294648625 від 14.01.2022, довідкою КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» № 194480 від 10.01.2022 (арк.с. 12, 13, 32, 33).

Згідно з рішенням Чапаєвської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 106-09/VII від 26.07.2016, постановою Верховної Ради України від 17.03.2016 № 1037-VIII, село Чапаєвка Широківського району Дніпропетровської області перейменовано в село Благодатне, а Чапаєвську сільську раду Широківського району Дніпропетровської області на Благодатнівську сільську раду Широківського району Дніпропетровської області (арк. с. 31).Відповідач син позивача, що підтверджується його свідоцтвом про народження (арк.с. 9).

Відповідач не є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 294648625 від 14.01.2022, довідкою виконавчого комітету Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 11.01.2022 (арк.с. 32, 37).

Згідно з актом обстеження умов проживання громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 11.01.2022, відповіддю на запит виконавчого комітету Широківської селищної ради №506/12 від 12.01.2022, свідоцтвом № 249 щодо реєстрації за місцем перебування відповідач зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проте з грудня 2014 року в Україні не проживає, на цей час проживає у Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_2 (арк.с. 11, 26, 34).

ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду.

Дослідивши докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав:

Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно зі ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, дії відповідача, який не хоче добровільно відмінити свою реєстрацію місця проживання, є такими, що перешкоджають позивачеві у користуванні належним їй на праві власності майном житловим будинком, який знаходиться за вищезазначеною адресою, є неправомірними, порушують законні права та інтереси позивача, передбачені ст. 41 Конституції України.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Оскільки відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, згідно зі ст. 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до пп. 4 п. 1 та пп. 4 п. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-IX у Дніпропетровській області утворено Криворізький район (з адміністративним центром у місті Кривий Ріг) у складі територій Апостолівської міської, Вакулівської сільської, Глеюватської сільської, Гречаноподівської сільської, Грушівської сільської, Девладівської сільської, Зеленодольської міської, Карпівської сільської, Криворізької міської, Лозуватської сільської, Нивотрудівської сільської, Новолатівської сільської, Новопільської сільської, Софіївської селищної, Широківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, та ліквідовано Широківський район.

Беручи до уваги викладене, а також те, що відповідач не є співвласником спірного будинку за вищезгаданою адресою, більше одного року в ньому без поважних причин не проживає, домовленість про порядок користування спірним будинком у нього з позивачем відсутня, суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом унаслідок його відсутності понад встановлені терміни.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2 270 грн з 01.01.2021.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сторони не звільнені від сплати судового збору.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється за заявою позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 155, 156 ЖК України, ст. ст. 81, 141, 142, 247, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 14.08.2022.

Учасники справи (дані):

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ О.В.ШЕВЧЕНКО