Справа № 461/3144/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2298/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м.Львів

Справа № 461/3144/20

Провадження № 22ц/811/2298/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 6 травня 2021 року у складі судді Романюка В.Ф., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

13 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 березня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк», котре згодом змінило найменування на АТ «Ідея Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №Z64.00602.003770563. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 70 500 грн. зі сплатою 15% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 29 березня 2019 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 24 березня 2020 року становить 154 515,33 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 24 березня 2020 року. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 2 травня 2019 року. Проте, відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконала. 12 червня 2019 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за №4590 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення виконавчого напису. Однак, надалі, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2020 року вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 6 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60 782,43 грн. Проведено розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 20 березня 2018 року між сторонами укладено кредитний договір №Z64.00602.003770563. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 70 500 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів.

2 травня 2019 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідної цієї вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 становить 154 515,33 грн., що складається з: основного боргу - 57 154,50 грн., простроченого боргу - 10205,90 грн.; прострочених процентів - 15 893,42 грн.; строкових процентів - 109,29 грн.; нарахованої плати за обслуговування кредиту - 2 340,60 грн.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 51 253,50 грн.; пені за несвоєчасне погашення платежів, - 17 558,12 грн.

Відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконала. 12 червня 2019 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за №4590 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення останнього.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2020 року зазначений виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 9 липня 2020 року по справі №295/5625/20 за позовом ОСОБА_1 до AT «Ідея Банк» про захист прав споживача, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 6 жовтня 2020 року, визнано недійсними положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору від 20 березня 2018 року №Z64.00602.003770563.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Встановлено, що згідно виписки по рахунку та визнаного недійсним п. 6.1 договору, ОСОБА_2 у квітні 2018 року сплатила 3 891 грн. на погашення кредиту, з яких 2848, 20 грн. - за його обслуговування; у травні 2018 року відповідачем було сплачено 3 985 грн., з яких 2 827 грн. - плата за обслуговування кредиту; у червні 2018 року - 3 990 грн., з яких 2 805, 90 грн. плати за обслуговування кредиту; у серпні 2020 року - 4 000 грн., з яких 2 488, 65 грн. плати за обслуговування кредиту.

Щомісячну плату за обслуговування кредиту передбачено п. 6.1 кредитного договору. Всього ОСОБА_1 було сплачено 10 969, 75 грн. на погашення плати за користування кредитом, яка була визнана недійсною судом.

На підставі встановленого суд першої інстанції вірно визначив, що відповідно до п. 2.1 кредитного договору від 20 березня 2018 року зазначені кошти повинні бути зараховані для оплати простроченої заборгованості за кредитом (простроченого основного боргу).

З поданого розрахунку вбачається, що банк зарахував 8 162, 79 грн. в рахунок погашення процентів 23 листопада 2020 року, коли такий платіж не здійснювався.

З вимоги банку від 2 травня 2019 року вбачається, що банк змінив графік повернення кредиту та вимагав достроково повернути кредит протягом тридцяти днів. У зв`язку із цим з 2 травня 2019 року (після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту) банк втратив право нараховувати проценти за цим кредитним договором.

Із наданого банком «Детального розрахунку по кредиту» вбачається, що станом на 20 травня 2019 року, тобто після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, розмір прострочених процентів складав 7 338, 84 гривень (п. 20 таблиці розрахунку), які підлягають до стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги щодо стягненні пені заявлено в межах строку позовної давності, оскільки п.5.5 кредитного договору передбачає, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у три роки, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 258 цього Кодексу визначає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Урахувавши встановлене, відповідно до положень ст. 267 ЦК України, районний суд вірно застосував до вимог AT «Ідея Банк» позовну давність.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем останній платіж був здійснений 17 грудня 2018 року, а до суду із позовом банк звернувся тільки 24 березня 2020 року. Банк провів нарахування пені на суму плати за обслуговування кредиту, які ОСОБА_1 не зобов`язана сплачувати відповідно до встановлених рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 9 липня 2020 року обставин, а також процентів після 2 травня 2019 року.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на користь банку підлягає стягненню 45 143,27 грн. основного боргу, 8 300,32 грн. простроченого основного боргу (19 270,07 грн.-10 969,75 грн., які були сплачені як плата за обслуговування кредиту і підлягають зарахуванню в прострочену заборгованість за п. 2.1. договору), 7 338, 84 грн. процентів за кредитом, всього: 60 782, 43 грн.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено і підписано 3 жовтня 2022 року.

Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді:______________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк