КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/709/22
УХВАЛА

22.08.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надмірно переплаченої суми грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надмірно переплаченої суми грошових коштів, в якій заявник просить суд:

- визнати протиправними дії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» щодо відключення водопостачання та електропостачання квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» підключити водопостачання до квартири АДРЕСА_1 , без оплати витрат щодо підключення водопостачання;

- зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» підключити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , без оплати витрат щодо підключення водопостачання;

- стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» на користь позивача надмірно сплачені грошові кошти по оплаті за централізоване постачання холодної води і відведення стічних вод та постачання електроенергії у розмірі 17926,16 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.08.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

18.08.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення вказаного позову, в якій заявниця просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони керівництву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» та його працівника та будь-яким іншим особам вчиняти певні дії, а саме призупиняти, обмежувати та відключати електропостачання і водопостачання до квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 стверджує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Співвласники зазначеного будинку створили ОСББ «Люстдорф 139/1» з метою сприяння використання та управління вказаним будинком.

Надалі, 29.03.2022 року без будь-якого попереднього попередження з боку ОСББ» Люстдорф 139/1» було здійснено відключення належної заявниці квартири від водопостачання, а 30.04.2022 року повторно вчинено ці дії, з підстав наявності заборгованості.

За наслідком вказаних дій з боку ОСББ «Люстдорф 139/1», як стверджує заявниця, вона була вимушена звертатись до деяких органів з відповідними заявами і скаргами з метою поновлення порушених прав, у тому числі до правоохоронних, за наслідком чого відомості про повідомлене нею кримінальне правопорушення були зареєстровані 27.04.2022 року в ЄРДР за №0000317.

На вказані запити, заявницею було отримано також відповідь з Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.06.2022 року за №259-к, у відповідності до якої ОСОБА_1 дізналась, що відключення її квартири від водопостачання було здійснено на підставі прийнятого рішення загальних зборів ОСББ «Люстдорф 139/1», оформленого протоколом від 08.06.2022 року.

Одночасно позивачкою зазначено, що з боку ОСББ «Люстдорф 139/1», їй незаконно нараховано заборгованість з послуг за постачання електроенергії, та наразі вчиняються з дії з відключення електроенергії до належної їй квартири.

Вищезазначені підстави зумовили, як стверджує остання на її звернення до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії з перерахунку нарахованої заборгованості.

Разом з тим, з метою поновлення її прав та забезпечення виконання майбутнього рішення суду, позивачка вважає за необхідним вжити заявлені заходи забезпечення позову.

Згідно з п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивачки відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, підсудна Київському районному суду міста Одеси, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

В порушенні вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, і яким чином заявлені заходи забезпечення позову гарантують виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Також позивачкою не доведено, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду, які можуть ускладнити виконання майбутнього рішення суду, у разі його задоволення, крім тих посилань, які викладені позивачкою в обґрунтування позову для задоволення заявлених вимог.

Крім того, суд зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову є тотожними позовним вимогам, які заявлені позивачкою у позові, а відтак їх вжиття фактично призведе до автоматично розв`язання предмету позову, що є недопустимим.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Будь-яких інших об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до пред`явлення позову до суду та розгляду такої справи по суті, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Також судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надмірно переплаченої суми грошових коштів залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.