Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9130/20
Провадження № 22-ц/812/551/20 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2022 року м. Миколаїв Справа № 490/9130/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: ., Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувала наступним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь в розмірі ј частки від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва.

Відповідач вказане рішення суду виконував у неповному обсязі, внаслідок чого станом на листопад 2020 року утворилась заборгованість по аліментам в сумі 30 576 грн.

За її підрахунком розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року складає 60 956, 36 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в розмірі ј частки середньої заробітної плати для даної місцевості у розмірі 30 576, грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 60 956,36 грн.

В письмових поясненнях відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на, як на необґрунтованість вимог про стягнення заборгованості по аліментам, так і те, що відповідачу не було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів та невірний розрахунок пені.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 576 грн. 00 коп.

У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд дійшов висновку, що заборгованість по аліментам у відповідача виникла з його вини, а тому зважаючи на те, що нормою частини першої статті 196 Сімейного кодексу України визначено обмеження суми пені, яка може бути стягнута з боржника по аліментам (не більше 100% розміру заборгованості) із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 576 грн 00 коп. пені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача суми заборгованості по аліментам у розмірі 30 576 грн 00 коп. (за період з жовтня 2018 року до листопада 2020 року), суд першої інстанції виходив з того, що питання про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 вирішено у судовому порядку, а тому стягнення заборгованості повинно відбуватися у порядку виконання рішення суду державним виконавцем (частина третя статті 195 Сімейного кодексу України). Крім того, як зазначав відповідач заборгованість по аліментам ним уже сплачена.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, оскільки при вирішенні вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд неповно з`ясував обставини справи, а саме щодо наявності вини боржника та обставини, які передували виникненню заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідач дізнався про наявність судового наказу про стягнення аліментів від 19 листопада 2018 року лише в січні 2019 року коли отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. До цього часу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина особисто позивачці, а остання в свою чергу не повідомила його про своє звернення до суду.

Крім того, розрахунок пені, що складений позивачем та був покладений судом в основу рішення є невірним, оскільки не враховує дійсні розміри щомісячних сум заборгованості по аліментам та не відповідає формулі, що зазначена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц.

Заборгованість була сплачена боржником у вересні 2021 року у повному обсязі.

До того ж суд першої інстанції невірно визначив та стягнув з відповідача судовий збір, з огляду на часткове задоволення позову.

Від позивача на час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

25 серпня 2022 року ОСОБА_2 була подана заява про відмову від позовних вимог.

В заяві ОСОБА_2 зазначала про її обізнаність щодо наслідків закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову, передбачених ст. 256 ЦПК України. Також ОСОБА_2 просила розглядати справу у її відсутність.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для прийняття відмови від позову та закриття провадження по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно положень ч. 1 ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Подана ОСОБА_2 заява не суперечить вимогам ст.ст.206, 207 ЦПК України та охоронюваних законом інтересам інших осіб.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову позивача від позову, визнавши нечинним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 206, 255, 256, 373 ЦПК України, суд

ухвалив:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів.

Визнати нечинним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: Т.В. Серебрякова

О.О. Ямкова

Повний текст судового рішення складено 29 серпня 2022 року.