Провадження № 2/344/2925/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

22 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Кочержук З.В.,

розглянувши у загальному порядку у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов вмотивовано тим, що 25.04.2017 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №б/н, шляхом підписання заяви, ОСОБА_2 отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що позичальник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є спадкоємицею померлого. Тому, просив стягнути з відповідачки заборгованість, яка становить 8375,73 гривень, на підставі статті 1282 ЦК України.

В судові засіданні представник позивача не з`являвся, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з спадкоємця боржника заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору б/н від 25.04.2017 року отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Із вказаної заяви не вбачається яку суму кредиту отримав ОСОБА_2 чи який кредитний ліміт йому встановлено, який розмір відсотків встановлено за користування кредитом у випадку його отримання, термі дії картки також не вказано.

В порядку статті 84 ЦПК України судом витребувано матеріали спадкової справи, та встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.80).

10 січня 2019 року ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. заяву про прийняття спадщини за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_2

27 червня 2019 року ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

27 червня 2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

29.08.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено приватному нотаріусу претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.80).

27 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримано відповідь від приватного нотаріуса Квочак Л.Т., за змістом якої повідомлено, що 27.06.2019 року спадкоємцю ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.81). Факт отримання відповіді 27 вересня 2021 року встановлено, з відтиску штампу для вхідної кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3 і 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого частиною 3 статті 1268 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Вказану правову позицію викладено в постанові КЦС ВС у справі № 496/4489/16-ц від 23 жовтня 2019 року.

Пунктом 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 встановлено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст.1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Судом витребувано спадкову справу за клопотанням позивача та встановлено, що в дійсності відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого боржника та прийняла спадщину.

Однак, суд зазначає, що згідно ст.1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251,252 ЦК України).

Положення статті 1282 ЦК України застосовуються лише у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), а тому не призупиняються, не перериваються і не поновлюються, припиняє права кредиторів та позбавляє їх права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Відповідь приватного нотаріуса Квочак Л.Т. банком отримано 27 вересня 2021 року, про що свідчить відмітка на листі. Таким чином, з 27 вересня 2021 року банку однозначно було відомо, про те, що спадкову справу за померлим позичальником відкрито, свідоцтво про право на спадщину видано.

Таким чином присічним строком звернення до суду з позовом є 27 березня 2022 року.

В свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 25 серпня 2022 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц зробила наступний правовий висновок.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно вимог ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У цивільному та цивільно-процесуальному праві діє презумпція «обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав». Такої позиції дійшов Верховний суд України у справі 62469цс16.

Суд приходить до висновку, що порівняльний аналіз термінів «не знав» та «не міг знати», що містяться у статті 1281 ЦК України, дає підстави для застосування вищевказаної презумпції, а тому суд констатує не доведення обставин, через які позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду. Суд звертає увагу на те, що з вересня 2021 року банком не реалізовувалось право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину. Вказаним правом банк скористався після спливу шести місяців.

Позивач повинен також довести той факт, що він в силу об`єктивних причин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 80-81 ЦПК України, яким встановлено обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17).

Саме дата отримання банком відповіді від нотаріуса є початком перебігу преклюзивного строку, оскільки з цієї дати банку вже було відомо про порушення його права, а також він мав можливість отримати відомості про особу, яка його порушила та звернутись до суду з позовом.

Таким чином позов не обґрунтовано належними правовими підставами, а тому в його задоволенні слід відмовити. З тих підстав, що банком пропущено строки визначені ст. 1281 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивачу не підлягають поверненню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263, 1054, 1218, 1268, 1281, 1282, Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бабій О.М.