Провадження № 2/761/579/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2020 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 91 315,48 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу №1505247/130117 та встановлено відновлювану кредитну лінію в розмірі 106 500,00 грн. зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору та надав кошти в користування відповідачу, але відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 06.08.2020 року становить: 90 335,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15,81 грн. - заборгованість по пені, 642,80 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту, 13,49 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 296,46 грн. - сума інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 11,89 грн. - сума інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користуванням кредитом, а загальна сума заборгованості складає 91 315,48 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.12.2021 року до суду надійшла заява представника позивача в якій він зазначає. що відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 90 335,03 грн. та просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 296,46 грн., інфляційні втрати нараховані на суму простроченого кредиту в розмірі 296,46 грн., інфляційні втрати на суму нарахованих процентів в розмірі 11,89 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту в розмірі 642,80 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 13,49 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу №1505247/130117.

Як вбачається з умов договору, за вказаним договором Банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу за дебетово-кредитною схемою.

Як зазначає позивач,відповідачу встановлено відновлювану кредитну лінію в розмірі 106 500,00 грн. зі ставкою 19% річних за користування кредитними коштами, що передбачено п. 1 Умов користування кредитною лінією, що є додатком №1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Однак позивач не надав суду доказів що умовами договору, який був підписаний відповідачем було встановлено кредитний ліміт в розмірі 106 500,00 грн.

В той же час, суд не може прийняти до уваги як належний доказ домовленості сторін про суму кредитного ліміту та процентів за користування коштами висновок-рішення погодження надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» №АА366055672/190619 від 19.06.2019 року, оскільки це рішення позивача та суду не надано доказів що про вказані умови договору був обізнаний відповідач.

Крім того, в заяві зазначено, що ОСОБА_1 беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та укладає його з банком, складовою якого є умови договору банківського рахунку.

В той же час зазначені Умови та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписані відповідачем, а тому суд не може їх прийняти до уваги як належні докази домовленості сторін про істотні умови договору, а також не підписано ОСОБА_1 висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту, в якому встановлена сума ліміту та процентна ставка.

Як вбачається з наданої позивачем банківської виписки по рахунку, Позичальник користувався кредитними коштами.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 06.08.2020 року становить: 90 335,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15,81 грн. - заборгованість по пені, 642,80 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту, 13,49 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 296,46 грн. - сума інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 11,89 грн. - сума інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користуванням кредитом, а загальна сума заборгованості складає 91 315,48 грн.

Однак, 20.12.2021 року до суду надійшла заява позивача, в якій він зазначає, що ОСОБА_1 24.09.2021 року здійснив погашення заборгованості в розмірі 90 335,03 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.06.2019 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальником), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 червня 2019 року, посилався на висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту АТ «ОЩАДБАНК» №АА366055672/190619 від 19.06.2019 року, в якому вказано суму ліміту (відновлюваної кредитної лінії)/кредиту в розмірі 106 500,00 грн. (п/п 1.7.), процентну ставку в розмірі 19.000% річних (п/п 1.8.) та вид забезпечення у вигляді пені, яка є неустойкою (п/п 1.10.).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей висновок-рішення розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком висновок-рішення не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту АТ «ОЩАДБАНК» №АА366055672/190619 від 19.06.2019 року, який міститься в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.06.2019 року шляхом підписання заяви, оскільки останній не містить підпису ОСОБА_1 . Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

А тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, пені.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат варто зазначити, що виписка по рахунку ОСОБА_1 в частині сум перерахованих коштів на рахунок відповідача суперечить сумам, які зазначені у розрахунках нарахування 3% та інфляційних втрат, а тому суд позбавлений можливості перевірити дати видачі коштів за встановленим кредитним лімітом, їх суми та відповідно нарахування 3% річних та інфляційних.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що ОСОБА_1 повернув АТ «Державний ощадний банк України» тіло кредиту в повному обсязі, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 4, 77-81, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позовіАкціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г. Притула