Номер провадження: 22-ц/813/6345/22
Справа № 947/4426/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб Президента України, Верховної Ради України, Генеральної прокуратури України про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, якою просив визнати та встановити факт приналежності Кримського півострову корінним народам цього півострову.

Обґрунтувавши вимоги своєї заяви тим, що рішенням суду Російської Федерації з 07.11.2016 року заявника видворено за межі Кримського півострову, з ігноруванням того факту, що за національною приналежністю він є кримським татарином, який має право проживання на своїй національній батьківщині, а Законом України «Про корінні народи України» не забезпечені належним чином, як того вимагає Резолюція Генеральної Асамблеї ООН №69/2 від 22.09.2014 року, права корінних народів Кримського півострову на свої національні території.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги його заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа про встановлення судовим рішенням факту, який має юридичне значення - приналежність Кримського півострову корінним народам цього півострову, не підлягають судовому розгляду. Також судом зазначено, що Конституцією України встановлений порядок визначення прав корінних народів - виключно Законами, право на прийняття та зміни яких має лише Верховна Рада України, як єдиний орган законодавчої влади, а тому питання приналежності Кримського півострову корінним народам, з визначенням поняття у даному випадку приналежності частини території держави, не може бути предметом судового розгляду.

Відмовляючи у задоволені апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з заяви, поданої ОСОБА_1 , останній просить встановити факт приналежності Кримського півострову корінним народам цього півострову.

В апеляційній скарзі зазначено, що в своїй заяві про встановлення факту заявник вказує, що за суперечкою, що виникла у 2014 році між Україною та Російською Федерацією, сторони не можуть довести належність Криму тій чи іншій стороні. Водночас, немає суперечки про право по Криму, між кримськими татарами та Україною, як і немає суперечки щодо права по Криму, між українцями та кримськими татарами (а.с. 18).

Відповідно до ч. 2 ст. 318 до заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, додаються докази, що підтверджують викладені у заяві обставини.

З даного приводу, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що від встановлення зазначених заявником фактів залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав.

Апеляційний суд наголошує на тому, що в порядку окремого провадження, розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тобто, в порядку окремого провадження, суд лише встановлює наявність або відсутність юридичних фактів і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження повинен мати безспірний характер.

Апеляційний суд зазначає, що згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак заява ОСОБА_1 про встановлення судовим рішенням факту, який має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду, з огляду на таке.

Конституцією України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону (стаття 13).

Згідно зі статтею 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (ст. 75 Конституції України), до виключної компетенції якої відноситься прийняття Законів (ч. 3 ст. 85 Конституції України).

Таким чином Конституцією України встановлений порядок визначення прав корінних народів - виключно Законами, право на прийняття та зміни яких має лише Верховна Рада України, як єдиний орган законодавчої влади, а тому питання приналежності Кримського півострову корінним народам, з визначенням поняття у даному випадку приналежності частини території держави, не може бути предметом судового розгляду, у тому числі у порядку окремого провадження.

Крім того, Україна є державою-членом - Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із статтею 92 Статуту Організації Об`єднаних Націй Міжнародний Суд є головним судовим органом Організації Об`єднаних Націй.

Відповідно до ст. 93 Статуту всі члени Організації Об`єднаних Націй є учасниками Статуту Міжнародного Суду.

Згідно зі ст. 36 Статуту Міжнародного Суду Держави-учасниці цього Статуту можуть в будь-який час заявити, що вони визнають без особливої про те угоди щодо будь-якої іншої держави, яка прийняла таке ж зобов`язання, юрисдикцію Суду обов`язковою щодо усіх правових спорів, що стосуються наявності факту, який якщо він буде встановлений, представить собою порушення міжнародного зобов`язання.

Відповідно до статті 34 Статуту Міжнародного Суду ООН лише держави можуть бути сторонами у справі, що розглядається Міжнародним Судом. Тому Міжнародний Суд не може розглядати спори між державою і міжнародною організацією або між двома міжнародними організаціями і не може розглядати численні письмові та усні заяви приватних суб`єктів (наприклад, корпорацій або неурядових організацій) або фізичних осіб, якими б обґрунтованими вони не були.

Тобто, виключно в компетенції держави, як суб`єкта міжнародно-правових відносин, наявні повноваження стосовно встановлення подібних до зазначених у заяві фактів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про безпідставність і необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо незаконності дій суду першої інстанції при вирішенні питання щодо відмови у відкритті провадження по справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ) залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д.Громік