П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Ткаченко Н.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/711/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Технопарк» на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Бобрової Ірини Вячеславівни у приміщенні цього суду 17 лютого 2022 року, повний текст якої складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Набоковою Ольгою Геннадіївною, про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася через свого представника - адвоката Набокову О.Г із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником будівель №62а та АДРЕСА_1 .

Конструктивне та об`ємно-планувальне рішення вказаних будівель передбачає спільну сумісну стіну та єдину систему даху з будівлею АДРЕСА_2 , розташованої за тією ж адресою, яка належить на праві власності ТОВ «Р-Технопарк».

У лютому 2022 року заявниця дізналась, що ТОВ «Р-Технопарк» почало здійснювати демонтажні роботи нежитлової будівлі АДРЕСА_2 . Під час візуального огляду встановлено, що товариство вже демонтувало плиту перекриття покрівлі, в результаті чого плита, що на суміжній будівлі, втратила опору, що може, призвести до зсуву плити або повного обвалу будівлі. Також розпочато демонтаж перегородок, які є невід`ємною частиною несучої стіни. Як наслідок, у разі завершення будівельних (демонтажних) робіт стіна може обвалитися у будь-який бік.

Заявниця зазначає, що представники ТОВ «Р-Технопарк» жодних дозволів на проведення будівельних демонтажних робіт не отримували, проект на проведення будівельних (демонтажних) робіт не розробляли, за їх поясненнями, демонтують будівлю, оскільки вона перебуває у їх власності.

ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про припинення дій, які порушують право власності, шляхом заборони зносити об`єкт нерухомого майна та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Заявниця вважає, що існує необхідність забезпечення позову, оскільки ТОВ «Р-Технопарк» продовжує демонтажні роботи, що в подальшому створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення її позовних вимог.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_1 - адвокат Набокова О.В. просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Р-Технопарк» проводити будь-які будівельні роботи по демонтажу будівлі гаражів АДРЕСА_2 , яка має спільну суміжну стіну та єдину систему даху з будівлями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ТОВ «Р-Технопарк» проводити будь-які будівельні роботи по демонтажу будівлі гаражів АДРЕСА_2 , яка має спільну суміжну стіну та єдину систему даху з будівлями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

В апеляційній скарзі ТОВ «Р-Технопарк» вказує, що ухвала суду є необґрунтованою, судом неповно з`ясовано обставини справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Р-Технопарк» як власник нерухомого майна має право на власний розсуд ним розпоряджатись, зокрема здійснювати його демонтаж без будь-яких дозвільних документів.

Крім того, судом першої інстанції під час постановлення ухвали було лише описано зміст заяви та зроблено посилання на норми ЦПК України, що є порушенням вимог до процесуального документу суду та підставою для його скасування.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, представники сторін були повідомлені про час та місце судового засідання шляхом надіслання повідомлень на електронні адреси.

Від представника заявника адвоката Набокової О.Г. 13 жовтня 2022 року надійшло через систему «Електронний суд» клопотання (заява) про перенесення дати розгляду справи, в якому представник просила перенести розгляд справи на іншу дату, посилаючись на те, що 17 жовтня 2022 року вона як представник має бути присутня 17 жовтня 2022 року о 9 годині в судовому засіданні у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області (кримінальне провадження №473/2109/22). Також до клопотання була надана копія ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області (кримінальне провадження №473/2109/22) від 13 жовтня 2022 року про відкриття провадження за скаргою адвоката Набокової В.В., поданої в інтересах ОСОБА_3 , та призначення судового розгляду на 9 годину 17 жовтня 2022 року.

Колегія суддів відхилила клопотання адвоката Набокової О.Г. про перенесення розгляду справи через необґрунтованість, оскільки наведена представником заявника причина відкладення не є поважною. Зокрема, ухвала про призначення до розгляду кримінального провадження №473/2109/22 постановлена районним судом 13 жовтня 2022 року, тобто після призначення до розгляду справи, яка переглядається.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Як убачається з наданих заявницею ОСОБА_1 разом із заявою доказів, вона є власником: на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 31 березня 2011 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., нежитлової будівлі АДРЕСА_2 , яка складається з майстерні кам`яної літ. Б, навісу літ. З, споруди №І, огорожі №1 (а.с. 9-22); на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2015 року нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , яка складається з автомийки, МТО, магазина з кафетерієм, офісних приміщень за літ. З-1, автомийки, ПТО, магазину з кафетерієм, офісних приміщень та цеху мучних виробів за літ. И-4, магазину-кафетерію з баром, кондитерського цеху та офісного приміщення за літ. К-3 (а.с. 23-25).

ТОВ «Р-ТЕХНОПАРК» (стара назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУЗАВТОСЕРВІС») є власником об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі АДРЕСА_2 , яка складається з адміністративно-виробничої будівлі літ. А-3, складу з побутовими приміщеннями літ. Б-2, Б'-1, Б''-1, Б 31, адміністративно-складської будівлі літ. В-2,1В-2, В'-1, В21, складської будівлі літ. Г-1, прохідної літ. Д-1, складу з гаражами літ. Е-1, складу-гаражу літ. З-1, ремонтної майстерні літ. Ж-2, Ж''-1, вузлу обліку газу літ. К-1, навісу-автостоянки літ. Л, вбиральні літ. У, трансформаторної підстанції літ. Т, навісу літ. М, вбиральні літ. О, огорож № 7-11, 19, 20, 24, 25, споруд № 21, 23, 22, покриття №1, контейнеру №26 (а.с.64-66).

ТОВ «Р-ТЕХНОПАРК» розпочав демонтаж (знесення) частини належних йому будівель, розташованих по АДРЕСА_2 .

Вказані обставини не оспорюються учасниками провадження.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Р-Технопарк» проводити будь-які будівельні роботи по демонтажу будівлі гаражів АДРЕСА_2 , яка має спільну суміжну стіну та єдину систему даху з будівлями №62а та АДРЕСА_1 , заявниця посилалась на те, що ТОВ «Р-Технопарк» продовжує здійснювати роботи по демонтажу будівлі, що в будь-який момент може призвести до руйнування належних їй будівель, та в подальшому унеможливить виконання рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності спору між сторонами, обсягу позовних вимог та вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, позивачка на підставі частини 1 статті 150 ЦПК України просила про заборону вчиняти дії щодо проведення будь-яких будівельних робіт по демонтажу будівлі гаражів АДРЕСА_2 , яка має спільну суміжну стіну та єдину систему даху з будівлями №62а та АДРЕСА_1 .

Згідно з актом візуального огляду №1 від 08 лютого 2022 року та актом візуального огляду №2 від 11 лютого 2022 року, складених ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_2 здійснено демонтаж крівлі та плити перекриття та розпочато демонтаж перегородок, які є невід`ємною частиною несучої стіни (а.с. 53-55,56-59).

Посилаючись на те, що вказані дії з проведення демонтажних робіт несуть ризик руйнування належного їй майна, ОСОБА_1 зазначала, що має намір звернутися до суду з позовом про припинення дій, які порушують право власності, шляхом заборони зносити об`єкт нерухомого майна, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Тобто між сторонами виник спір стосовно правомірності вчинення дій, які порушують право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивачка мала намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку мали застосуватися та досліджуватися такі підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона має намір звернулася до суду.

При цьому щодо немайнових вимог має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивачка не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що за адресою АДРЕСА_2 проводяться демонтажні роботи, а заявниця має намір оскаржити проведення таких дій у судовому порядку шляхом подання позову про припинення дій, які порушують право власності, шляхом заборони зносити об`єкт нерухомого майна та відновлення становища, яке існувало до порушення, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій з продовження проведення демонтажних робіт може істотно ускладнити у разі задоволення позову як виконання рішення, так і ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона має намір звернулася до суду.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій з проведення демонтажних робіт, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

За такого аргументи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Також не підтверджені будь-якими доказами твердження про порушення прав відповідача як власника майна, оскільки нерухоме майно залишилось у його користуванні.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоча і не навів в оскаржуваній ухвалі достатніх аргументів щодо задоволення заяви про забезпечення позову, остаточно дійшов правильного висновку, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат має бути здійснений за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Технопарк» залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

_______________________________________

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2022 року