КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 367/8626/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/5993/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області постановлену під головуванням судді Мерзлого Л.В. 17 листопада 2021 року у м. Ірпінь, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Разом з позовом була подана заява про забезпечення позову, в якій сторона позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу Ѕ частку у праві власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення боргу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частину у спільній часткові власності нежитлового приміщення, загальною площею 62 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 51

Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору є стягнення коштів за борговою розпискою, згідно з якою відповідач одержав грошові кошти в розмірі 10000 доларів США на цільове використання - придбання вказаного майна. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача. Тому суд вважав за доцільне задовольнити заяву та накласти арешт на майно належне відповідачу.

Не погодився із вказаною ухвалою відповідач ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не зазначено яким чином існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, не досліджено питання співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами не досліджено чи забезпечує арешт майна досягнення мети, задля якої ставилось питання про забезпечення позову. Вказує також на те, що належна йому Ѕ частина є спільною сумісною власністю його та його дружини, а тому порушуються права останньої. Крім того, вказане нежитлове приміщення знаходить у спільній частковій власності з позивачем, а тому його відчуження без його погодження не вбачається можливим, а тому і накладення арешту не є доцільним.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат Тараненко К.С. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними в апеляційній скарзі вимог.

Представник позивача - адвокат Бондаренко Д.Г. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового зсідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. У позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 10897,53 доларів США, що становить еквівалент у національній валюті станом на час подання позову 284425,5 грн /а.с.2-5/.

Разом з позовом була подана заява про забезпечення позову, в якій сторона позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу Ѕ частку у праві власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.20-22/.

Матеріали контрольного провадження містять копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 листопада 2017 року, згідно з яким позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 придбали у власність по Ѕ частині кожний нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж зазначеного нежитлового приміщення вчинено за 532000 (п`ятсот тридцять дві тисячі) гривень /а.с.14-15/.

Право власності сторін на вказане нежитлове приміщення також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 20 листопада 2017 року та Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 16 листопада 2021 року /а.с.16,23-24/.

Також наявна в матеріалах контрольного провадження копія боргового документу у вигляді розписки відповідача від 20 листопада 2017 року, за умовами якої відповідач одержав від позивача суму в розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США для оплати вартості половини приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також визначений обов`язок повернення до 20 листопада 2018 року /а.с.17/.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частину у спільній часткові власності нежитлового приміщення, загальною площею 62 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 15 грудня 2021 року, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом позову, зокрема, є вимоги майнового характеру, а саме стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 10897,53 доларів США, що становить еквівалент у національній валюті станом на час подання позову 284425,5 грн.

З копії боргового документу складеного у вигляді розписки вбачається, що грошові кошти були одержані для оплати вартості половини приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 листопада 2017 року, сторони стали власниками по Ѕ частині кожний нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж зазначеного нежитлового приміщення вчинено за 532000 (п`ятсот тридцять дві тисячі) гривень, тобто частка кожного з них становить 266000 (двісті шістдесят шість) гривень.

Наведене вище вказує на те, що між сторонами дійсно виник спір, та заявлені позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Матеріали контрольного провадження не містять даних, і відповідач в доводах апеляційної скарги не посилається на відсутність боргових зобов`язань та/або наявності у відповідача доходу достатнього для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. А враховуючи наявність цільового призначення боргових зобов`язань, накладення арешту на майно, на придбання якого запозичувались кошти, є обґрунтованим.

Доводи відповідача про те, що належна йому Ѕ частина є спільною сумісною власністю його та його дружини, а тому порушуються права останньої, не можуть бути прийняті до уваги суду так як вказане не порушує права відповідача, це майно зареєстрована на ім`я відповідача, боргові зобов`язання також на його ім`я, обставини належності майна до спільної сумісної власності подружжя не входять до предмету розгляду у даній справі на цій стадії розгляду. До того ж застосовані заходи носять тимчасовий характер.

Посилання відповідача на те, що нежитлове приміщення знаходить у спільній частковій власності з позивачем, його відчуження без його погодження не вбачається можливим, а тому і накладення арешту не є доцільним не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстави для скасування ухвали суду про забезпечення позову. Так, виходячи з положень ст. 361 ЦК України співвласник має право розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, а положеннями ст. 362 ЦПК України передбачено переважне право іншого співвласника на купівлю частки у праві спільної часткової власності. А отже та обставина, що позивач є власником іншої Ѕ частини приміщення не спростовує доцільності накладення арешту на Ѕ частину приміщення належного відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції, однак не спростовують і не впливають на їх правильність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 29 серпня 2022 року.