ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 387/1008/20

провадження № 22-ц/4809/379/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області у складі судді Майстера І.П. від 16 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІЩАНОБРІДСЬКЕ+» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІЩАНОБРІДСЬКЕ+» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 03 серпня 2020 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідного до якого відповідач отримав кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером, який власноручно ним підписаний.

17.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІЩАНОБРІДСЬКЕ+» направило на адресу відповідача лист - вимогу № 74 про повернення протягом 30 днів від дня пред`явлення даної вимоги надані в позику грошові кошти в розмірі 50000 грн. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 вказаний лист отримав 23.09.2020. Однак відповідач від повернення коштів ухиляється.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року позов задоволено.

В апеляційній сказі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №16 від 03.08.2020 виданого директором ТОВ «Піщанобрідське+», ОСОБА_1 надано позику в сумі 50 000 грн, за сімейними обставинами ( а.с. 8).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 03.08.2020 ТОВ «Піщанобрідське+» ОСОБА_1 одержав позику в сумі 50000 грн, що підтверджується його підписом ( а.с. 9).

Також факт отримання відповідачем коштів підтверджується карткою рахунку 6852 та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ( а.с 10,11-13).

17.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІЩАНОБРІДСЬКЕ+» направило на адресу відповідача лист - вимогу № 74 про повернення протягом 30 днів від дня пред`явлення даної вимоги надані в позику грошові кошти в розмірі 50000 грн. ( а.с. 14).

Вказаний лист ОСОБА_1 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 23.09.2020 ( а.с. 16).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 травня 2020 року у справі № 756/11048/18 (провадження № 61-11719св19), підстав відступити від яких Верховний Суд не встановив.

Відповідно до положень статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача коштів отриманих за договором позики, факт укладання якого підтверджується видатковим касовим ордером від 03.08.2020, який містить підпис ОСОБА_1 про одержання коштів у позику в сумі 50 000 грн.

Доказів належності підпису у видатковому касовому ордері іншій особі відповідачем не надано. Крім того, факт особистого підпису на касовому ордері відповідач визнав, пояснивши, що підписав незаповнений бланк.

Аргументи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній договір позики, а копії видаткових касових ордерів не можуть слугувати доказом його укладення, є неспроможними, оскільки, як зазначалося вище, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У справі, яка переглядається, такими документами є підписаний відповідачем видатковий касовий ордер про отримання ним грошових коштів у позику.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.08.2022

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич