Справа № 487/1867/22
Провадження № 2/487/1557/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2022 позивач звернувся до суду з позовом від 26.05.2022 до ОСОБА_2 , яким з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.07.2022 року (зареєстрована у суді 14.07.2022 року) просив суд визнати недостовірною та образливою такою, що порушує честь та гідність та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_2 на її персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram» 04.05.2022 року.

Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 19.07.2022 року та призначено до розгляду 18.08.2022 року о 10-00 год.

Після подання позовної заяви, позивач 12.08.2022 року звернувся з до суду заявою про забезпечення доказів, в якій просить витребувати у начальника Відділу дізнання ГУНП в миколаївській області майора поліції Чуб Дениса Івановича (адреса) інформацію з наданням належним чином завірених копій (заяви, рішення щодо прийняття або відмови в прийнятті заяви) ОСОБА_2 щодо вчинення кримінального правопорушення у вигляді шахрайських дій з боку позивача.

При цьому посилається на те, що з огляду на ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» позивач не може самостійно отримати вищевказану інформацію щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушенням ОСОБА_1 . Вказує також, що така інформація має істотне значення для вирішення даної справи та підтверджує наклеп створений відповідачем, який порочить честь та гідність позивача.

На підставі ч. 3ст. 118 ЦПК України, суддя вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення доказів за відсутності учасників процесу, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Положеннями ч.2 ст. 116 ЦПК України встановлено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява позивача про забезпечення доказів не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

В заяві не вказано повне прізвище, ім`я та по батькові іншої сторони відповідача у справі та повне найменування юридичної особи у якої необхідно витребувати докази, які відомі позивачу, їх місце проживання чи перебування, поштові індекси, відомі номери засобів зв`язку, номер облікової картки платників податків та ідентифікаційного номеру юридичної особи.

Згідно з ч. 11 ст. 118 ЦПК України, ухвала про забезпечення доказів є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому, а також запобігти утрудненню чи неможливості подання відповідних доказів у подальшому. Щодо останнього, то такий ризик повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах, і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Предметом розгляду справи є інформація поширеної в соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram», а не заяви відповідача до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального правопорушення у вигляді шахрайських дій з боку позивача, тому витребування інформації зазначеної позивачем у заяві про забезпечення доказів не є співмірним заявленим позовним вимогам.

Крім того, посилання позивача на ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», як підстави для неможливості отримати запитуваний доказ не свідчить про вчинення останнім як дій з його отримання так і обставини, для доказування яких вони необхідні в рамках предмету доказування.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які заявник наразі просить суд витребувати, стосуються предмету позову та можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, представник у своїй заяві не наводить.

Убачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до «здобуття доказів», а не їх «забезпечення», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

З огляду на зміст заяви, її обґрунтування, додані до неї документи, а також зазначені правові позиції Верховного Суду, суд не вбачає підстав для задоволення відповідної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116-119 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода