КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4579/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, який мотивувало тим, що ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Так, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням було визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. А також визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Позивач вказував, що оскільки після розміщення повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на його адресу жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило, то ОСОБА_1 вважається таким, що отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору.

Відповідно до вказаного договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а той в свою чергу зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць та застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Однак, ОСОБА_1 в порушення умов Договору та вимог, що передбачені нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 9 927,66 грн.

Крім того, позивач також зазначає, що відповідачем не було сплачено внесок за обслуговування вузлів комерційного обліку, який було встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 30 вересня 2019 року №1716. Вказано, що розмір заборгованості відповідача за вказаним внеском становить 59,76 грн.

Так, в зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов`язаний сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 1 435,75 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 372,05 грн.

Враховуючи викладене, ПрАТ «АК «Київводоканал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 9 987,42 грн, 3% річних у розмірі 1 435,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 372,05 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 9 987,42 грн, 3% річних у розмірі 1 435,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 372,05 грн, а також судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2020 року є неправомірними, оскільки виходять за межі строку трьох річної позовної давності.

Так, апелянт зазначає, що суд мав застосувати строк позовної давності, про яку було заявлено відповідачем по справі у поданій заяві про перегляд заочного рішення, оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції. З урахування заяви про застосування строку позовної давності апелянт вважає, що розрахунковим періодом є період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року.

Доводами апеляційної скарги є те, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) від 12 березня 2018 року, а також було встановлено лічильник на холодну воду.

Апелянт зазначає, що позивач не використовував покази лічильника холодної води при складанні розрахунку заборгованості, що є підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення.

Так, в апеляційній скарзі вказано, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 в період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року було нараховано борг за холодну воду у розмірі 2 677,66 грн. Оскільки у період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року ОСОБА_1 здійснив оплату за надані комунальні послуги у розмірі 2 521,14 грн, то сума боргу має становити 156,52 грн.

Також апелянт просить застосувати строк позовної давності й до вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Окремо апелянтом зазначено, що укладений договір від 12 березня 2018 року не передбачає нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» відмовити.

19 травня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ПрАТ «АК «Київводоканал», відповідно до якого вказано, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не застосував строки позовної давності у бік зменшення, однак суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи, оскільки судову кореспонденцію було направлено за офіційно зареєстрованим місцем реєстрації. Таким чином, ПрАТ «АК «Київводоканал» вважає, що відповідача по справі було належним чином повідомлено про розгляд даної справи в суді першої інстанції.

ПрАТ «АК «Київводоканал» у поданому відзиві наголошує, що споживач не звільняється від обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг, отриманих до укладення відповідного договору. Також наголошено, що відповідач зі своєю сім`єю проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 й частково оплачував житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, які надавались на підставі публічного договору, розміщеного в газеті «Хрещатик». В подальшому, 12 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було додатково укладено договір у письмовій формі.

У відзиві ПрАТ «АК «Київводоканал» вказує, що відповідач по справі не надав доказів того, що за адресою АДРЕСА_1 до моменту встановлення лічильників ніхто не проживав чи вказані лічильники було опломбовані й системи водопостачання та водовідведення не використовувались.

Крім того, ПрАТ «АК «Київводоканал» вказує, що відповідач вносив плату за комунальні послуги у розмірі, що значно перевищує місячний платіж, що свідчить про визнання ним наявності заборгованості. Також зазначено, що відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, який би спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Щодо застосування строку позовної давності, про яку просить відповідач по справі, то ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначає, що відповідач по справі здійснював часткове погашення заборгованості й у зв`язку із цим строк позовної давності переривався. Крім того, наголошено також, що у зв`язку із введенням в Україні карантину, процесуальні строки, встановлені законом, продовжили свою дію на строк дії карантину.

Враховуючи вищевикладене, ПрАТ «АК «Київводоканал» просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с.7).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до довідки директора ПрАТ «АК «Київводоканал» станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , становить 9 927,66 грн та 59,76 грн внесок за обслуговування вузла комерційного обліку (а.с.8).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по жовтень 2020 року за адресою : АДРЕСА_1 числиться заборгованість за надані послуги у розмірі 9 927,66 грн, а також інфляційні втрати - 5 372,05 грн, три відсотки річних - 1 435,75 грн, внески за обслуговування вузлів комерційного обліку - 59,76 грн, що разом становить 16 795,22 грн (а.с.9-10).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал», мотивував своє рішення тим, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстровано його місце проживання, на підставі Договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача, заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило.

Судом першої інстанції також було зазначено, що відповідач по справі належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті за надані житлово-комунальні послуги у період з липня 2014 року по жовтень 2020 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9 987,42 грн, яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).Суд вважає, що у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, боржник зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 1 435,75 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 372,05 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Враховуючи вказані вище положення закону, а також той факт, що сторони по справі не заперечують факт приналежності на праві власності квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 відповідачу по справі ОСОБА_1 , то вказане свідчить про те, що на ОСОБА_1 лежить тягар утримання даного нерухомого майна, як на його власникові.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення (пункт 2 вказаних Правил).

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання (пункт 2 вказаних Правил).

Відповідно до положень пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Відповідно до положень пункту 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Відповідно до положень пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до положень пункту 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що разом із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року, відповідачем по справі було надано Договір № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) від 12 березня 2018 року, укладений між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 , відповідно до якого вказано, що суб`єктами користування послуг є 3 особи й наявна пільга з оплати послуг у розмірі 50% як ветерану військової служби. Також у вказаному договорі вказано, що встановлено засоби обліку: холодної води - ЛК 15 №8163093, перше показання 0,5, місце встановлення - туалет, дата останньої повірки - 07 листопада 2017 року; гарячої води - ЛК 15 №8076859, перше показання 0,5, дата останньої повірки - 15 жовтня 2017 року (а.с.50-51).

Також відповідач по справі надав акт опломбування від 22 березня 2018 року, відповідно до якого за адресою АДРЕСА_1 було опломбовано лічильник гарячої води ЛК 15 №8076859, місце встановлення санвузол, пломба №с30837063, показник 1 (а.с.52).

Крім того, відповідно до наданої довідки старости смт. Клавдієво-Тарасове та с.Пороскотень ОСОБА_3 від 29 березня 2021 року №462, ОСОБА_2 , постійно проживає та не зареєстрована в АДРЕСА_2 з 2000 року по теперішній час разом із сім`єю: чоловік ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 . За вказаною адресою користується комунальними послугами та сплачує відповідні кошти. Місце постійної реєстрації - АДРЕСА_1 . (а.с.54).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також із положеннями пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, де зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Системний аналіз норм закону дає підстави для висновку, що споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить його відсутність в квартирі чи будь-якому іншому нерухомому майні, де надаються житлово-комунальні послуги.

При дослідженні матеріалів даної цивільної справи апеляційний суд встановив, що відповідач по справі ОСОБА_1 не звертався до ПрАТ «АК «Київводоканал» із заявами про те, що він відсутній за адресою : АДРЕСА_1 й що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою.

Крім того, вказані вимоги закону щодо письмового оформлення бажання споживача відмовитись від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води було розміщено ПрАТ «АК «Київводоканал» 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510).

Щодо доводів апелянта про те, що розрахунок, який було надано позивачем, було здійснено без врахування показів лічильника відповідача, то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи, оскільки із надано розрахунку вбачається, що до лютого 2018 року нарахування позивачем здійснювалось згідно з показаннями будинкових засобів обліку, а починаючи з лютого 2018 року згідно із показань засобів обліку води, встановлених у відповідача.

Вказане вище підтверджується, зокрема, договором № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) від 12 березня 2018 року, де вказано, що перше показання на засобі обліку холодної води становить - 0,5. Вказаний розмір також зазначено й в наданому розрахунку заборгованості.

Таким чином, позивачем було дотримано вимоги закону щодо порядку обчислення та нарахування плати за надані житлово-комунальні послуги.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд доходить висновку про правомірність вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки відповідачем не було спростовано належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги позивача.

Щодо застосування строку позовної давності, про яку просить відповідач по справі, то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал», а відповідачем по справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності, то апеляційний суд має встановити чи було належним чином повідомлено відповідача по справі про розгляд судом першої інстанції.

Відповідно до відомостей з електронного реєстру територіальної громади м. Києва, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Крім того, відповідач по справі у поданій заяві про перегляд заочного рішення також підтверджує той факт, що він офіційно зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , але постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.42).

Відповідно до положень статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до положень статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, здійснив направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації відповідача по справі.

Крім того, відповідно до конверту із рекомендованим повідомленням, який було адресовано відповідачу по справі, останній повернувся на адресу районного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.27).

Враховуючи положення статті 128 ЦПК України, відповідач по справі ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Оскільки строк позовної давності застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення й враховуючи, що відповідач по справі, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відповідної заяви не зробив, то й у апеляційного суду відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності.

Крім цього, вказане грошове зобов`язання відповідач, на момент розгляду справи, не виконав й доказів зворотного не надав, тому, з точки зору апеляційного суду, районний суд правомірно вказав, що ПрАТ «АК «Київводоканал», відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв