ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/889/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3307/21 Категорія: 308000000 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Слободянюк Андрій Ігорович;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси, у тому числі і надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1

Оскільки в цьому будинку в м. Черкаси встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника нарахування за послуги здійснювалося згідно із п.п.40-49 вказаних Правил.

З лютого 2016 року у квартирі АДРЕСА_2 встановлено квартирний лічильник теплової енергії, а тому нарахування за послугу централізованого опалення проводиться з врахуванням показників даного лічильника з моменту його встановлення.

Споживачі комунальних послуг по о/р №11111125, встановивши квартирний прилад обліку теплової енергії, у порушення ст. 11 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не передавали показників даного приладу обліку виконавцеві комунальних послуг. У зв`язку з цим спочатку плата за централізоване опалення була нарахована згідно з п.12 Правил і згідно цього ж пункту та пункту 18 в грудні 2018 року та листопаді 2020 року зроблено перерахунок за показаннями лічильника, зафіксованими актами від 06 грудня 2018 року та від 13 липня 2020 року, від 17 серпня 2020 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору дарування від 02 жовтня 2008 року №15202, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно із даними довідки №355 від 14 жовтня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрований і фактично проживає за вказаною адресою.

Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. На думку позивача, це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, якісно, своєчасно та у повному обсязі. Квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг з відповідачами сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідачі своєчасно та в повному обсязі з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги, а також не здійснювали оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно із ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно із рішенням Черкаського міськвиконкому №1021 від 17 вересня 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 березня 2021 року складає 23555грн. 76 коп. Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховано інфляційні втрати в сумі 16083грн. 74 коп. та 3 % річних, що становить 4059грн. 04 коп.

На підставі викладеного вище, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 23555 грн. 76 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 16083 грн. 74 коп. та 3% річних у розмірі 4059 грн. 04 коп., а всього 43698 грн. 54 коп. та судові витрати в сумі 2270 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 1555 грн. 73 коп., інфляційні 3343 грн. 73 коп., 3 % річних 276 грн. 74 коп., а всього 5176 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір в розмірі 1073 грн. 83 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 22000 грн. 03 коп., інфляційні 6352грн. 10коп., 3 % річних 2630грн. 76коп., а всього - 30982 грн. 89коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір в розмірі 804 грн. 83 коп.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною вище адресою з 20 жовтня 2015 року, тому позовні вимоги про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за період з січня 2013 року по жовтень 2015 року є необгрунтованими, оскільки в цей час ОСОБА_2 не був користувачем помешкання та наданих підприємством послуг.

Зважаючи на встановлені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 , як власника квартири, заборгованості за послуги з централізованого опалення та водопостачання за період з 01 січня 2013 року по 01 листопада 2015 року в сумі 1555 грн. 73 коп., інфляційні нарахування в сумі 3343 грн. 73 коп. за період з березня 2013 року по жовтень 2015 року включно, а також 3% річних в сумі 276 грн. 74 коп., відповідно до ст. 625 ЦК, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг.

У солідарному порядку суд стягнув з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків, починаючи з 01 листопада 2015 року по 01 березня 2021 року із відповідним нарахуванням інфляційних втрат та 3 процентів річних на суму заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Слободянюк Андрій Ігорович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та штрафних санкцій з відповідачів.

В апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_1 як належний споживач забезпечувала можливість безперешкодного доступу позивачу, як виконавцю житлово-комунальної послуги, для зняття та повірки контрольних показань засобів обліку, жодної відмови або перешкод в доступі до засобів обліку не вчиняла, на що вказують складені акти від 13 липня 2020 року та 17 серпня 2020 року, що містяться в матеріалах справи.

Стверджує, що ОСОБА_1 добросовісно і періодично передавала показники обліку в телефонному режимі уповноваженим представникам позивача, а підтвердженням факту своєчасної та повної сплати коштів за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно даних поквартирного обліку є відомості з розрахункової книжки про оплату за опалення та підігрів води та електронні квитанції.

Вважає, що позивачем враховувались при розрахунках лише ті показники лічильника, які зняті ним особисто. Відповідачі тричі звертались до позивача з метою здійснення перерахунку вартості спожитої теплової енергії відповідно до реальної та фактичної кількості, однак, зазначені доводи відповідачів постійно ігнорувалися позивачем та до уваги не приймались.

Вказує, що квитанції за грудень 2018 року та листопад-грудень 2020 року не містять інформації, передбаченої п. 6, 8 ч. 3 та ч. 4 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - обсяги-показники будинкового лічильника опалення, борг за ГРВ нараховується за нормами споживання.

Зазначає, що лист-розрахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 , наданий позивачем, вказує на відсутність перерахунків взагалі, з липня 2020 року борг за ГВП нараховується за нормами споживання.

Вказує, що судом не взято до уваги, що квартира, належна відповідачу, є самостійним об`єктом нерухомого майна в багатоквартирному будинку, має окремий інженерний ввід для квартирного засобу обліку теплової енергії і обладнана вузлом комерційного обліку, а тому визначення загального обсягу спожитої послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання підласе визначенню за показниками будинкового засобу теплової енергії.

Стверджує, що судом проігноровано доводи ОСОБА_2 про те, що договір № 6423 від 09 жовтня 2008 року про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою з особовим рахунком № НОМЕР_1 з попереднім власником ОСОБА_3 не є розірваним в установленому законом порядку, тому є чинним.

Вказує, що за умовами договору № 6423 від 09 жовтня 2008 року про надання послуг з централізованого опалення передбачено облік спожитої теплової енергії за допомогою лічильника і теплова інспекція може підтвердити відсутність заборгованості за ним.

Також вважає, що ОСОБА_2 не є співвласником квартири АДРЕСА_2 , договір, який би визначав солідарне зобов`язання співвласників або домовленість між власником квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо порядку несення витрат за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання також відсутні, тому ОСОБА_2 не може вважатись належним відповідачем у даній справі, оскільки він не є власником квартири.

Зазначає, що за період з 07 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року позивачем безпідставно нараховані штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки на законодавчому рівні встановлені обмеження на нарахування будь-яких штрафних санкцій у разі несвоєчасної оплати послуг за житлово-комунальні послуги.

Також позивач вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з січня 2013 року по 01 лютого 2018 року виходять за межі трирічного строку позовної давності, тому в цій частині позивачеві слід відмовити в позові.

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» подало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2022 року без змін.

У відзиві вказує, що оскільки відповідачі офіційно у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які їм надавав позивач, у них виник солідарний обов`язок сплатити ці послуги.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , застосувавши норми щодо строків позовної давності, автоматично погодився з усіма вимогами позивача у межах даних строків, в тому числі, щодо солідарного стягнення заборгованості, що свідчить про суперечливість його позиції.

Вважає, що вимоги щодо строків позовної давності є незастосовними у даній справі, оскільки відповідачі час від часу оплачували послуги і навіть у більшому розмірі, ніж поточні нарахування за відповідний місяць.

Вказує, що позивач на законних підставах просив стягнути з відповідачів інфляційні нарахування та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі нарахування носять компенсаційний, а не штрафний характер.

Зазначає, що відповідачі помилково вважають, що договір № 6423 від 09 жовтня 20085 року, підписаний із попереднім власником ОСОБА_3 , є договором, укладеним із відповідачами, оскільки саме відповідачі, як споживачі послуг, зобов`язані укласти договір із позивачем.

Також вважає, що нарахування за надані послуги були проведені позивачем відповідно до чинного законодавства, а відповідачами неправильність нарахування не спростована.

Представник ОСОБА_2 адвокат Слободянюк Андрій Ігорович подав відповідь на відзив, у якій вказує обставини, викладені у апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 листопада 2012 №374 (переоформлено рішенням від 29 грудня 2016 року №2444).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 02 жовтня 2008 року №15202, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. (реєстр №15202), що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2021 року.

Відповідно до інформації, наданої до суду Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 11 червня 2021 року, ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 25 червня 2008 року, а ОСОБА_2 з 20 жовтня 2015 року.

За адресою: АДРЕСА_3 , відповідачам надаються послуги з тепловодопостачання від ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р НОМЕР_1 , квартира не від`єднана від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Отже судом першої інстанції правильно визначено, що відповідачі є споживачами наданих позивачем послуг.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обов`язок сплати за комунальні послуги має тільки власник квартири ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки відповідачами не надано належних доказів, що відповідач ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстроване за вказаною вище адресою, не проживав у даній квартирі та не отримував надані позивачем послуги.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем надано належні докази для доведення наявності у відповідачів заборгованості за надані комунальні послуги, а відповідачами не спростовано належними доказами відсутність такої заборгованості чи надання позивачем послуг неналежної якості.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідачами передавались показники лічильника, встановленого у квартирі, однак, позивачем здійснювалось нарахування оплати послуг за нормами споживання, також не підтверджені відповідними доказами, тому є безпідставними.

Судом також обґрунтовано визначено, що відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм та отримані послуги, а посилання відповідачів на те, що на даний час діє договір №6423 від 09 жовтня 2008 року, який був укладений із попереднім власником нерухомого майна ОСОБА_3 , є безпідставними, оскільки відповідачі не довели, що ОСОБА_3 на даний час є користувачем відповідних послуг і проживає чи зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 , а відповідачі не є споживачами в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому суд прийшов до правильного висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі з 20 жовтня 2015 року, заборгованість за період з 01 січня 2013 року по 01 листопада 2015 року підлягає до стягнення лише із власника квартири ОСОБА_1 .

Твердження відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності щодо частини позовних вимог були розглянуті судом першої інстанції, яким правильно встановлено, що строк позовної давності переривався періодичною сплатою відповідачами за надані позивачем послуги, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та не спростованим відповідачами.

Посилання скаржника на те, що за період з 07 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року позивачем безпідставно нараховані штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID19)» встановлені обмеження на нарахування будь-яких штрафних санкцій у разі несвоєчасної оплати послуг за житлово-комунальні послуги, є помилковими. Так, нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України не є неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою договором, а носять компенсаційний характер. Крім того такі нарахування здійснені не самостійно позивачем, а стягнуті рішенням суду, що відповідає чинному законодавству України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим при повному дослідженні обставин справи, із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича залишає без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2022 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді