Провадження № 2/219/1322/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 серпня 2022 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Рибкіної Н.М., за участю: секретаря судового засідання Стрелкової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, посилаючись на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Пигіда С.І., зареєстрованим за № 811. Проте у належній позивачу квартирі до теперішнього часу зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , який є колишнім власником квартири, його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_4 , які після продажу квартири не вчинили дій, направлених на зняття з реєстрації у вказаній квартирі, хоча згідно з п. 13 Договору купівлі-продажу зобов`язувалися це зробити, та на них до теперішнього часу нараховуються комунальні послуги.

Таким чином, враховуючи, що позивач, як власник майна, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідачів негативно впливає на її матеріальний стан та порушує її права як власника.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.02.2022 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачами не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Пигіда С.І., зареєстрованим за № 811 ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 (а.с.3-4).

Згідно з відповіддю Соледарської міської ради (№ 140-142 від 31.01.2022), що надійшла на запит суду 08.02.2022, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.18-20)

Відповідно до довідки начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Бахмутської міської ради від 26.11.2021 року № 4184/10-13 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи ( а.с.5).

Згідно з актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 28.10.2021 року за адресою: за адресою АДРЕСА_1 , складеного майстром СК ВРЖП Ремонтник Коваленко Г.В., майстром ОСОБА_5 , сусідами квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та квартири 33 ОСОБА_7 , затвердженого в.о. директора СК ВРЖП Ремонтник Коліно Р.В. встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але не проживають з 2015 року по теперішній час, комунальними послугами не користуються та їх не сплачують ( а.с.6)

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Та обставина, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . ОСОБА_4 не зняті з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності.

Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідачів суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з 2015 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачують, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.5,12,81,141,142,229,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М.Рибкіна