ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5428/21 Номер провадження 22-ц/814/1335/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Клименко Я.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2022 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, орган опіки піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу деякий час проживала з матір`ю, а з початку грудня 2020 року постійно проживає з ним.

На час подання позову донька також проживає з позивачем, мати у вихованні дитини участі не приймає. Донька спілкуватися з мамою не бажає та уникає зустрічей.

Згідно акту обстеження головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради умови проживання дитини з батьком задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання дитини також створені відповідні умови.

Згідно висновку дитячого психолога від 26.05.2021 року, дитина проживає з батьком, мати у вихованні дитини участі не приймає, дівчинка проявляє більшу прихильність до тата.

Відповідно до характеристики директора Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 Полтавської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 навчається добре, активна, уважна, до уроків готується систематично, домашні завдання виконує регулярно; школу відвідує регулярно, має охайний зовнішній вигляд та забезпечена всім необхідним для навчання. У вихованні і шкільному житті дитини бере участь тільки тато - ОСОБА_2 .

Також позивач вказує, що за місцем роботи в ТОВ «ЕКО» він характеризується позитивно.

Відповідачка ніякої участі у вихованні дитини не приймає, проте отримує аліменти на утримання дитини, призначені згідно судового наказу Ленінського райсуду м. Полтави від 15.04.2019 року, які на дитину не витрачає.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини; треті особи: орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради, задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 908 гривень.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідачка ОСОБА_1 , та подала на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права прохає скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не взяв до уваги ту обставину, що позивач до розірвання шлюбу у період з 2017 по 2019 роки не спілкувався з дитиною, після розірвання шлюбу не спілкувався з донькою тривалий час та нехтував своїми обов`язками зі сплати аліментів на її утримання, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів на січень 2022 у сумі 45474,13 грн. та до цього часу не погашена. Крім цього, позивач не мав можливості або не бажав виконувати свій батьківський обов`язок по забезпеченню дитини продуктами харчування, одягом тощо, не піклувався про її здоров`я, фізичний та духовний, моральний розвиток, у школі не з`являвся, не цікавився навчанням дитини та її успіхами.

Також вказує, що позивач мав низький рівень доходу, який не є достатнім для родини з двох дорослих осіб та дитини, яка зростає та потребує належного харчування, придбання одягу, витрат на навчання, лікування, дозвілля та розвитку. На час ухвалення рішення суд не взяв до уваги те, що позивач є безробітним, відповідно, не має доходу та можливості забезпечувати себе та дитину, в тому числі в умовах воєнного стану, під час якого чоловікам заборонено виїзд за кордон, отже, в разі необхідності він не зможе забезпечити дитині безпеку для життя та здоров`я. Крім цього, він може бути призваний до ЗСУ. Тоді як в разі потреби вона, як мати дитини, зможе евакуювати її у безпечне місце за кордон.

Суд не обґрунтував у рішенні, чому бажання дитини залишитися з батьком не суперечить її правам та інтересам, і чому її думці надається перевага над іншими доказами.

Не враховано, що відповідачка разом з дочкою проживали у квартирі її батьків з народження, та разом з позивачем до липня 2017, тобто мати забезпечена житлом - трикімнатною квартирою, у якій доньці виділена окрема кімната та забезпечено всім необхідним.

Вказує, що у неї відсутні шкідливі звички, інші діти. Тоді як позивач не має власного житла, проживає у квартирі своїх батьків зі співмешканкою в одній кімнаті з дочкою. При цьому дитина не має власної кімнати, нових речей, а позивач витрачає кошти на власні потреби.

Також зазначає, що суд не допитав свідка ОСОБА_4 .

Вказує, що висновки органів опіки та піклування побудовані виключно на бажанні дитини проживати з батьком, при цьому, не враховано інтереси дитини, умови життя сторін, їх матеріальний стан, те, що позивач безробітний, проживає зі співмешканкою. При цьому, відсутні докази, що дитина з нею добре знайома, між ними існують такі відносини, які не будуть обтяжливими чи складними, не надано. Проживання дитини з сторонньою малознайомою людиною можуть становити певні ризики для її душевної рівноваги.

Матеріали справи не містять виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю.

Посилається на те, що з запровадження воєнного стану дочка проживає з батьками позивача на дачі, позивач навідує їх раз на тиждень. Тоді як за місцем проживання дитини разом з матір`ю у доньки залишилися друзі, поруч розташована школа, де навчалася дитина.

Вважає, що бажання дитини проживати з одним із батьків не може бути вирішальним для суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідачки, та без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 прохає скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання з`явилися позивач, відповідачка та їх представники, а також представник третьої особи органу опіки піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради Лисенко С.М.

Від представника органу опіки та піклування служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради Д.Сомик надійшла заява на електронну пошту апеляційного суду про розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 , позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , третьої особи ОСОБА_7 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що у період з 11.02.2012 року по 28.08.2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14 том 1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між подружжям розірвано (а.с.13 том 1).

15.04.2019 р. Ленінським районним судом м. Полтави видано судовий наказ № 553/674/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти щомісячно на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6 том 1).

Позивач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним 19.05.2021та затвердженим завідувачем служби у справах дітей виконкому Подільської районної у м. Полтаві ради (а.с. 73-76 том 1).

Як убачається з довідки № 809 від 18.05.2021 ОСОБА_2 працює у ТОВ «ЕКО», де отримує заробітну плату, з якої відраховувалися аліменти; позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.7-9,12 том 1).

Також позивачем до позову додані дублікати чеків про сплату аліментів на користь відповідачки (а.с. 19-23 том 1).

Згідно характеристики, наданої директором Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 Полтавської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 навчається добре, активна, уважна, до уроків готується систематично, домашні завдання виконує регулярно; школу відвідує регулярно, має охайний зовнішній вигляд та забезпечена всім необхідним для навчання. У вихованні і шкільному житті дитини бере участь тільки тато - ОСОБА_2 (а.с.10 том 1).

Крім цього, позивачем до позову додана копія психологічної характеристика на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена дитячим практичним психологом ОСОБА_8 26.05.2021 (а.с. 15-18 том 1).

Як убачається з наданих відповідачкою ОСОБА_1 довідок від 03.06.2021 № БП000000016 та від 07.06.2021 № 443, вона працює у ТОВ «Бізнес Позика» з 29.10.2020, отримує заробітну плату. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 94, 95, 142 том 1).

За інформацією, наданою у листі Полтавського обласного наркологічного диспансеру від 23.07.2021 № 2835, ОСОБА_1 за наркологічною допомогою до облнаркодиспансеру не зверталася (а.с. 96 том 1).

Згідно довідки КП «ЖЕО № 2» ПМР від 01.06.2021 № 1714, виданій ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 особовий рахунок оформлений на ОСОБА_9 , форма власності приватна, у квартирі зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука, з 12.02.2019 р.; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка; ОСОБА_4 , піднаймач, ОСОБА_9 , власник (а.с. 97 том 1).

За повідомленням Полтавського районного управління поліції у листі від 21.05.2021 за № 3991/115/101/01-2021 за заявою ОСОБА_1 щодо неприйняття участі колишнього чоловіка ОСОБА_2 у вихованні дитини, працівниками Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області проведено перевірку, в ході якої ознак кримінального складу правопорушення не виявлено (а.с. 98 том 1).

Відповідачкою також надано суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , складений та затверджений відділом служби у справах дітей виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, згідно якого квартира вмебльована, в ній наявна побутова техніка, відведена окрема кімната для дитини, яка вмебльована, відповідно до віку, є місце для навчання, іграшки, необхідні речі (а.с. 144 том 1).

Згідно розрахунку державного виконавця станом на 01.02.2022 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 45474,13 грн. (а.с. 243-244 том 1).

Відповідно до висновків органів опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради та Подільської районної у місті Полтаві ради, останні вважають за доцільне, в інтересах малолітньої дитини, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 (а.с.209, 247 том 1).

Також судом першої інстанції були допитані свідки з боку позивача ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відповідачки ОСОБА_9 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно із статтею 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У частинах 1-3 статті 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням встановлених обставин справи, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, приймаючи до уваги особливу прихильність дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до батька, її бажання та фактичне місце проживання з батьком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

При цьому, місцевий суд взяв до уваги те, що дитина, проживаючи з батьком, залишилася у звичному для неї середовищі, продовжує відвідувати школу, в якій навчалася, спілкуватися зі своїми однокласниками. Батько піклується про її фізичне та духовне виховання, займається її оздоровленням.

Посилання відповідачки на те, що батько негативно впливає на дитину та перешкоджає їй бачитися з дочкою, жодними доказами не підтверджені.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які переважно дублюють заперечення проти позову, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

ЇЇ посилання на те, що позивач до розірвання шлюбу у період з 2017 по 2019 роки та після розірвання шлюбу не спілкувався з дитиною, нехтував своїми обов`язками зі сплати аліментів на її утримання, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, - не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову та визначення місця проживання дитини з батьком.

Твердження відповідачки про те, що позивач не мав можливості або не бажав виконувати свій батьківський обов`язок по забезпеченню дитини продуктами харчування, одягом тощо, не піклувався про її здоров`я, фізичний та духовний, моральний розвиток, у школі не з`являвся, не цікавився навчанням дитини та її успіхами, має низький рівень доходу не підтверджені належними і допустимими доказами.

Як вказав позивач в апеляційному суді, після розірвання шлюбу дочка деякий час проживала з матір`ю, а з початку грудня 2020 року постійно проживає з ним. При цьому, не бажає спілкуватися та уникає зустрічей з матір`ю. На даний час він працює водієм у службі таксі, отримує дохід, забезпечує та утримує дочку.

У суді апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що дочка постійно проживає з батьком з березня 2021 року, та на цей час бажає проживати саме з батьком. Вона пропонувала дочці перейти до неї, проте остання заперечує.

Твердження відповідачки про те, що дитина не забезпечена новим одягом, не підтверджені належними і допустимими доказами. Крім того, як пояснила відповідачка, вона намагалася придбати дитині новий одяг, але дочка відмовилась його забрати.

Посилання відповідачки на те, що позивач може бути призваний до лав ЗСУ у зв`язку з оголошенням воєнного стану є припущенням, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачкою не надано.

Той факт, що ОСОБА_1 забезпечена трикімнатною квартирою, у якій доньці виділена окрема кімната та наявні всі необхідні речі, не є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи те, що позивач також забезпечений житлом (квартирою), у якому дочці виділена окрема кімната, в якій, згідно пояснень позивача, раніше проживав його брат. Дитина забезпечена спальним місцем, необхідними меблями для навчання, книгами, одягом по сезону, продуктами харчування, що також підтверджується актом обстеження умов проживання, про який вказувалося вище.

Доводи відповідачки про те, що з часу запровадження воєнного стану дочка проживає з батьками позивача на дачі, позивач навідує їх раз на тиждень не є підставою для скасування рішення суду, яке є правильним, відповідає нормам матеріального і процесуального права, ухвалене на підставі повно та всебічно встановлених обставин, які проаналізовані судом першої інстанції.

Твердження відповідачки про те, що бажання дитини проживати з одним із батьків не може бути вирішальним для суду, є неспроможними, оскільки у цій справі доведено належними і допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , що буде сприяти найкращим інтересам дитини, яка проживає тривалий час з батьком та бажає проживати з ним надалі, про що не заперечувалося відповідачкою.

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення складено 26.08.2022.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук