ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

м. Черкаси

справа № 705/383/22 провадження № 22-ц/821/1249/22 категорія 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 січня 2022 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 09 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/5677021), згідно з яким забезпеченою є цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 .

30 березня 2020 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Iveco 80E», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 .

31 грудня 2020 року до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою звернулося ПАТ «Страхова компанія «Перша», яка здійснила виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу Iveco 80E, д.н.з. НОМЕР_3 , з приводу виплати страхового відшкодування в порядку регресу в зв`язку із ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило за даним страховим випадком страхове відшкодування в розмірі 27478,25 грн.

Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року ДТП сталася з вини відповідача (вчинення правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП).

Відповідно до абз. «в» п. 1 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди…»

19 травня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулася до відповідача з регресною вимогою.

25 жовтня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулась до відповідача із досудовим попередженням.

Враховуючи той факт, що відповідач виплату страхового відшкодування в порядку регресу за даним страховим випадком не здійснив, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 27 478,25 грн.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАСК «Оранта».

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт належності відповідного транспортного засобу та факт того, що саме відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2020 року, та в залишенні місця ДТП, оскільки із долученої постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року неможливо ідентифікувати особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, а також установити, що до вказаної дорожньо-транспортної пригоди причетні означені у позові транспортні засоби з відповідними дорожніми номерними знаками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати за розгляд справи стягнути з відповідача на користь позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд не врахував, що позивач обгрунтовано звернувся у встановленому порядку до суду за захистом своїх прав, оскільки відповідач виплату страхового відшкодування в поряду регресу за виниклим страховим випадком не здійснив, на досудову вимогу ніяким чином не відреагував.

Крім того, зазначено, що під час надходження матеріалів позовної заяви з додатками, суд, виявивши невідповідність деяких наданих письмових доказів міг про це зазначити та витребувати у позивача підтверджуючі докази того, що надана суду постанова про притягнення до відповідальності особи, що була роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень дійсно стосується відповідача ОСОБА_1 .

Також суд міг скористатися спеціальними правами доступу до бази даних повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень або, враховуючи, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області з`ясувати таку обставину шляхом витребування інформації про розгляд матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно поліса АО № 5677021 від 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 застрахував транспортний засіб «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до роздруківки із офіційного вебсайту судової влади України щодо справи (єдиний унікальний номер справи № 705/2360/20, номер провадження 3/705/2703/20), дата надходження 19 жовтня 2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, «дата» 05 листопада 2020 року, в графі стадія розгляду вказано «розглянуто: рішення набрало законної сили 17 листопада 2020 року».

Згідно з постановою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., долученої позивачем до позовної заяви від 05 листопада 2020 року, роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП закрито (справа № 705/2630/20, номер судового провадження 3/705/2703/20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд мотивував свій висновок тим, що із вказаної долученої постанови судді суд позбавлений можливості встановити особу, яку було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та відносно якої було закрито провадження, а також достовірно ідентифікувати транспортні засоби, за участю яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, оскільки їх дорожні номерні знаки приховані.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповіді від НПУ 30 березня 2020 року о 23:01 на автодорозі М-05-Київ-Одеса, 212 км+980 м сталася ДТП за участю автомобіля «Iveco 80E», д.н.з. НОМЕР_2 , в якого пошкоджена бокова ліва частина, передня ліва частина, та автомобіля «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого пошкоджена передня центральна частина.

Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року за наслідками розгляду матеріалів, які надійшли від Управління патрульної поліції в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було достовірно встановлено вину ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення; схемою місця ДТП від 30 березня 2020 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Встановлено, що ОСОБА_1 місце події залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

З резолютивної частини постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністравних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

31 грудня 2020 року за вх. № 1-01/4006 від представника ПрАТ «СК «Перша» до ПАТ «НАСК «Оранта» надійшла заява про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) № ТР-03-7203, в якій просив відшкодувати на користь ПрАТ «СК «Перша» шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, у сумі грошових коштів загальним розміром 28 478,25 грн.

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-Р-21-32-43572/1 стосовно страхувальника ОСОБА_1 сума страхового відшкодування становить 27 478, 25 грн.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування від 19 лютого 2021 року щодо страхувальника ОСОБА_1 сума страхового відшкодування становить 27 478,25 грн.

19 травня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулось із регресною вимогою до ОСОБА_1 про сплату суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 27 478,25 грн.

25 жовтня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулось із досудовим попередженням до ОСОБА_1 з проханням сплатити суму страхового відшкодування в розмірі 27 478,25 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як передбачено статтею 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, що кореспондується із положенням статті 3 ЗУ «Про страхування».

За статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01 липня 2004 року містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до статті 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

За ст.ст. 3, 22, 28 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремим предметом доказування та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення права зворотної вимоги страховика до особи, відповідальної за завдані збитки, з урахуванням частини 1 статті 993 ЦК України, положень статті 27 ЗУ «Про страхування».

Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з доводами позивача, приведеними в апеляційній скарзі про те, що вина ОСОБА_1 є доведеною, оскільки в матеріалах справи мається копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особи у справі № 705/2630/20 (номер судового провадження 3/705/2703/20) від 05 листопада 2020 року (суддя Гудзенко В.Л.), що роздрукована із офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень та яка стосується розгляду матеріалів про адміністративне порушення за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30 березня 2020 року о 23 год. 00 хв. на 212 км+980 м а/д Київ-Одеса Уманського району між транспортними засобами «Opel Kadett» та ІVEKO 80Е.

Належним чином завірена копія вказаної постанови додана до апеляційної скарги з якої вбачається, що винною особою у справі № 705/2630/20 судом визнано ОСОБА_1 .

Отже, вина ОСОБА_1 у даних правовідносинах є преюдиційним фактом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України при пред`явленні позову позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку.

Спосіб отримання доказу фактично оцінюється судом зі слів суб`єкта доказування. Якщо доказ викликає у суду сумнів, то доцільно перевіряти порядок його отримання шляхом звернення до органу чи особи, яка його видала.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, на який сторона у справі посилається як на доказ для доведення певних обставин, а тому суд першої інстанції під час розгляду справи помилково дійшов висновку про невідповідність доданої позивачем копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ст. 95 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Також Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд згідно з принципом «jura novit curia» (суд знає закони) під час розгляду справи самостійно перевіряє доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення таких.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Не застосувавши механізм встановлення достовірності поданих позивачем доказів, що передбачено законом, суд фактично позбавив ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ефективного засобу захисту порушеного права та не застосував механізм захисту, визначений у принципі «jura novit curia», обґрунтувавши свій висновок лише тим, що позивачем не доведено ту обставину, що саме відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, суд першої інстанції не сприяв учасникам справи у здійсненні їх прав, не вжив заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Під час перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції повністю погоджується з таким доводами та вважає їх обґрунтованими, оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП є доведеною та підтвердженою у встановленому порядку належними доказами. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує належним чином завірену копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що додана до апеляційної скарги, вважає його належним доказом у справі та мотивує свій висновок про врахування такого доказу тим, що позивач, надавши копію такої постанови з ЄДРСР до суду першої інстанції фактично був позбавлений можливості довести суду його належність та допустимість. Суд першої інстанції під час розгляду справи та прийняття такого доказу, який є належним із врахуванням положень Закону України «Про доступ до судових рішень», не перевіривши його достовірність згідно з наданими суду повноваженнями, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову саме з мотивів недоведеності позовних вимог позивачем.

Так як постанова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є основним базовим фактом можливості звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди в порядку регресу в даному випадку, тому суд в сукупності з іншими доказами підтвердження порушеного права позивача поверхнево здійснив оцінку такого доказу, що дає підстави для висновку про скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що матеріалами справи підтверджено ту обставину, що ПАТ «НАСК Оранта» виплатило за даним страховим випадком страхове відшкодування (з врахуванням розміру фізичного зносу та франшизи) в розмірі 27 478 грн. 25 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 18 березня 2021 року (а.с. 21).

Відповідно до абз. «в» п.1 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди».

Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» неодноразово вживала заходи для забезпечення своїх прав шляхом направлення відповідачу регресної вимоги та досудового попередження, які залишилися невиконаними, тому вимогами страхової компанії підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, сплачені ПАТ «НАСК «Оранта» під час розгляду справи.

Як вбачається з платіжного доручення № 64653 від 14 грудня 2021 року (а.с. 4) ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило при подачі позовної заяви 2 270 грн. судового збору та згідно платіжного доручення № 34555 від 01 серпня 2022 року 3 721 грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, тому на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення 5 991 грн. 50 коп. (2 270 грн. + 3 721 грн. 50 коп. = 5 991 грн. 50 коп.) судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 27 478 грн. 25 коп. відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судові витрати в розмірі 5 991 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко