ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2510/21 Номер провадження 22-ц/814/1277/22Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовом засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, за участю третіх осіб: Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, про визнання недійсним та скасування наказу про визнання права власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області яким за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:024:0070 площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240 , а також просив скасувати рішення Департаменту з питань реєстрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень одночасно із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності на спірну земельну ділянку.

05 серпня 2021 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 приймати рішення, направлені на зміну землекористувача чи власника земельної ділянки, кадастровий номер :00:024:0070, площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території с.Мильці Полтавського району Полтавської області, реєстраційний номер нерухомого майна 240.

В обґрунтування заяви вказував, що він звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а невиконання заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, за кадастровим номером :00:024:0070, що розташована на території с. Мильці Полтавського району Полтавської області, реєстраційний номер нерухомого майна 240, до вирішення справи по суті

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просив скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_3 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист його порушеного права.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову місцевий суд виходив з того, що між сторонами дійсно наявний спір щодо вказаної земельної ділянки, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист, а також таке забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 виходив із, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвалам про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, з кадастровим номером :00:024:0070 площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240 і на момент звернення позивача до суду належить ОСОБА_2 , а позивачем оспорюється наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області серія та номер : 170-УБД віл 30.07.2020 року, а також рішення Департаменту з питань реєстрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень одночасно із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності на спірну земельну ділянку, надавши оцінку відповідності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :00:024:0070 площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права та є співмірними із заявленими вимогами за встановлених судом обставин.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист його порушеного права є безпідставними, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а невжиття вказаних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду .

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам позивача та можливим ризикам від незабезпечення позову.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий судя Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 17.06.2022 року