АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/738/22

провадження 822/707/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Литвинюк І.М.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» (далі АТ «Чернівціобленерго»),

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2022 року та на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Чернівціобленерго» про визнання незаконними дій щодо припинення розподілу електричної енергії.

Посилалася на те, що між нею та АТ «Чернівціобленерго» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №258331 від 22 січня 2020 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

03 лютого 2022 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, позивач виявила, що до її будинковолодіння, який розташоваий за вищевказаною адресою припинено електропостачання, шляхом від`єднання на опорі магістральної ЛЕП електропроводу, що живить електрикою.

Просила суд, визнати незаконними дії АТ «Чернівціобленерго» щодо припинення розподілу електричної енергії та зобов`язати АТ «Чернівціобленерго» відновити розподіл електричної енергії в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «Чернівціобленерго» задоволено частково.

Визнано незаконними дії АТ «Чернівціобленерго» щодо припинення розподілу електричної енергії в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року стягнуто з АТ «Чернівціобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що електропостачальник не мав підстав для відключення будинку споживача від електромережі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача відновити розподіл електричної енергії в житловому будинку позивача суд першої інстанції прийшов до висновку, що вона не підлягає до задоволення, оскільки сторони в судовому засіданні підтвердили факт відновлення електричної енергії в житловому будинку 07 лютого 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Чернівціобленерго» просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неповним зясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, посилається на те, що підставою ініціювання припинення вищевказаного договору слугувала та обставина, що під час проведення перевірки було виявлено, що в базі АТ «Чернівціобленерго» обєкт позивача має статус новоствореного, однак відсутні відомості та документи, які б підтверджували факт надання послуги з приєднання до електричних мереж ОСР.

Зазначає, що розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та розміром виконаних адвокатом робіт.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

22 січня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Чернівціобленерго» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №258331 від 22 січня 2020 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

03 лютого 2022 року працівниками АТ «Чернівціобленерго» здійснено відключення житлового будинку ОСОБА_1 від опори та припинено розподіл електричної енергії. Живлення електроенергією було відновлено 07 лютого 2022 року.

Попередження про відключення від енергопостачання позивача № 13 від 25 січня 2022 року ОСОБА_1 отримала 15 лютого 2022 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина 2 статті 631 Цивільного кодексу України).

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил (пункт 2.1.4. Правил).

Згідно статті 634 ЦК України: 1. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

2. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

3. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу правомірності відключення позивача від мережі електропостачання регулюються положеннями ст. 714 Цивільного кодексу України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2019 року, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 311 від 14 березня 2019 року та Кодексу систем розподілу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 310 від 14 березня 2019 року.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та АТ «Чернівціобленерго» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №258331 від 22 січня 2020 року.

Згідно п. 11.1 публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, цей договір набирає чинності з дня приєднання споживача до його умов і діє протягом одного року. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

03 лютого 2022 року працівниками АТ «Чернівціобленерго» було здійснено відключення житлового будинку ОСОБА_1 від опори та припинено розподіл електричної енергії. Живлення електроенергією було відновлено 07 лютого 2022 року.

Матеріалами справи встановлено, що споживачем не було допущено порушення умов договору та Правил роздрібного ринку електричної енергії. 03 лютого 2022 року АТ «Чернівціобленерго» в односторонньому порядку припинило дію договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку зі закінченням строку дії договору.

Однак, як вбачається з договору №258331 про надання послуг з розподілу електричної енергії від 22 січня 2020 року, припинення електроживлення позивача 03 лютого 2022 року, у зв`язку зі закінченням строку дії договору, є незаконним, оскільки 22 січня 2022 року вказаний договір будо пролонговано до 22 січня 2023 року.

Відтак електропостачальник не мав підстав для відключення будинку споживача від електромережі, здійснене відключення є незаконним, а діями відповідача на позивача був покладений невиправданий і надмірний тягар.

Посилання АТ «Чернівціобленерго» в апеляційній скаргі про про направлення позивачу повідомлення про припинення дії договору №258331 від 09 грудня 2021 року є безпідставним, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів направлення зазначеного повідомлення, так і доказів вручення або відмови від вручення позивачем.

Слід зазначити, що повідомлення від 09 грудня 2021 року № 9/6105 не містить посилання на підстави припинення (дострокового) або розірвання договору №258331 від 22 січня 2020 року.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що АТ «Чернівціобленерго» направило на адресу позивача попередження №13 від 25 січня 2022 року про припинення розподілу електричної енергії, у зв`язку з припиненням строку дії договору №258331 від 22 січня 2020 року, виходячи з наступного.

Так, порядок припинення (відключення) електропостачання споживачу, визначений розділом VІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2019 року.

Згідно п. 7.5. розділу VІІ вказаних Правил, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.

Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.

Виходячи з викладеного, попередження про припинення постачання електроенергії складається відповідачем через п`ять днів після факту отримання споживачем акта про не допуск (у разі, якщо споживач не узгодить дату та час допуску представників відповідача до засобу обліку електричної енергії).

Відповідачем не доведено у відповідності до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України факт належного попередження позивача про відключення йому електроенергії.

Варто звернути увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, попередження №13 від 25 січня 2022 року про припинення розподілу електричної енергії позивач отримала лише 15 лютого 2022 року.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем порушено передбачений законодавством порядок відключення позивача від електроенергії, не доведено обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень, а тому підстав у відповідача для відключення позивача від електроенергії не було.

Посилання АТ «Чернівціобленерго» на документи, датовані до 20 січня 2020 року, не впливає на законність рішення суду першої інстанції, оскільки договірні відносини виникли між сторонами з моменту підписання договору №258331 про надання послуг з розподілу електричної енергії від 22 січня 2020 року.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни чи скасування рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2022 року та задоволення апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду, колегія зазначає наступне.

Додаткове рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року вимогам ст.263 ЦПК України не відповідає, виходячи з наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 4 та 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

09 травня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким останній просив стягнути на користь свого довірителя понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень, що підтверджено копією договору про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2022 року; квитанцією №009/22 від 04 лютого 2022 року про сплату 12000 гривень ОСОБА_1 своєму представнику ОСОБА_2 ; розрахунком вартості послуг від 04 лютого 2022 року із зазначенням характеру професійної правничої допомоги, кількості витраченого часу та вартості виконаних робіт.

Однак, в силу ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, адвокатом Марусяком В.С. до заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат не долучено доказів на підтвердження направлення такого клопотання стороні відповідача, що позбавило останнього можливості подати до суду заперечення щодо визначеного розміру таких витрат.

До зазначеної заяви ОСОБА_2 подано знімок вмісту екрана монітора, де вказано, що відповідач отримав вказану заяву на електронну пошту. Однак, вказане не підтверджує направлення такого клопотання стороні відповідача.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу».

Відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора.

Отже, посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач отримав на свою електронну адресу копію заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставним, оскільки копія знімку вмісту екрана монітора є неналежним доказом того, що позивач отримав копію зазначеної заяви.

За змістом положень ст.12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції у порушення вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, якою передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, розглянув вказану заяву без повідомлення сторони відповідача, матеріали справи не містять відомостей про отримання повідомлень АТ «Чернівціобленерго» чи його представником про судове засідання, яке відбулося 10 травня 2022 року, не надавши відповідачу можливості навести свої заперечення, хоча виконання останнім такого обов`язку безпосередньо залежало від обізнаності з визначеним позивачем розміром таких витрат і доказами, поданими на його підтвердження, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення.

Водночас, суд підкреслює, що передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на справедливий розгляд справи містить два ключових компонентів: принцип змагальності та принцип рівності, які тісно пов`язані між собою. Наведені принципи вимагають встановлення справедливого балансу між сторонами справи, відповідно до якого кожній стороні повинна бути надана розумна можливість викласти свої аргументи на умовах, за яких жодна із сторін не буде поставлена у суттєво невигідне становище у порівнянні з іншою стороною.

Наведені порушення норм процесуального права свідчать про порушення такого балансу судом першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що в силу приписів абз.3 ч.8 ст.141 ЦПК України заява сторони позивача про долучення доказів на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, додаткове рішення суду підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення залишенню без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 06 жовтня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.М. Литвинюк