П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/1199/22

провадження №22-ц/822/764/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Паучек І.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2022 року, головуючий у першій інстанції Галичанський О.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у лютому 2022 року звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначала про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Вказувала, що вздовж межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 розташована господарська будівля по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Господарську будівлю по АДРЕСА_1 зведено із порушенням вимог п.6.1.41 Державних будівельних норм Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій», відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будівлі до межі суміжної земельної ділянки становить від 0,03 до 0,014 м, заходів щодо відведення атмосферних опадів не вжито, без дотримання вимог таблиці 15.2 (для будівель 1У ступеню вогнестійкості), протипожежна відстань між житловим будинком літ.А по АДРЕСА_1 та господарською будівлею по АДРЕСА_1 становить 3,61 м.

Відповідно до Реєстру будівельної діяльності відсутня інформація щодо документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання будівельних робіт або засвідчували прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів по АДРЕСА_1 , Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації не проводилась інвентаризація надвірних будівель по АДРЕСА_1 .

Просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу господарської будівлі, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 липня 2022 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2022 року змінити у мотивувальній частині.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не залучення до участі у справі усіх співвласників будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції не мав права встановлювати обгрунтованість позовних вимог.

Суд першої інстанції мав відмовити у позові ОСОБА_3 з підстав, що позов пред`явлено не до всіх осіб, зазначити, що ОСОБА_3 не позбавлена права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним суб`єктним складом учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , наявність квартир у будинку АДРЕСА_1 , не доведеність здійснення будівництва ОСОБА_1 спірного об`єкту, не залучення співвідповідачами усіх співвласників.

Зазначає, що суд першої інстанції позбавлений права самостійно залучати співвідповідачів, тому був зобов`язаний надати оцінку обставинам справи та доказам.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції керувався положеннями ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ч.2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_3 користування земельною ділянкою.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність порушення прав ОСОБА_3 , зведення ОСОБА_1 спірної будівлі, підстав для знесення будівлі.

Водночас судом першої інстанції встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не залучення до участі у справі усіх співвласників земельної ділянки та будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_3 видано виконавчим комітетом Чернівецької міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно 25 листопада 2010 року на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0369 га цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, який виданий Чернівецьким міським управлінням земельних ресурсів 22 вересня 2003 року на підставі рішення 9 сесії 14 скликання Чернівецької міської ради від 27 лютого 2003 року №172.

Згідно із висновком судового експерта Ощипко О.О. від 25 червня 2021 року №137 наявністю господарської будівлі, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , біля (в безпосередній близькості) межі із земельною ділянкою АДРЕСА_1 , порушуються вимоги ДБН (Державних будівельних норм) Б.2.2-12:2019 « Планування та забудова територій» , згідно якого відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку/ будівлі до меж суміжної земельної ділянки слід приймати не менше ніж 1.0 м. і при цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, а фактична відстань становить від 0,03 до 0,14 м, заходи щодо відведення атмосферних опадів не вжито .

Для усунення наявних порушень державних будівельних норм необхідно повністю демонтувати господарську будівлю, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 біля (в безпосередній близькості) межі із земельною ділянкою АДРЕСА_1 , оскільки дана будівля повністю знаходиться на відстані менше 15м від найближчих зовнішніх стін житлового будинку літ.А по АДРЕСА_1 .

Наявність господарської будівлі розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , біля (в безпосередній близькості) межі із земельною ділянкою АДРЕСА_1 призводить до потрапляння води, що випадає на її покрівлю, на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та не призводить до суттєвого зменшення природного освітлення.

На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 6 жовтня 2020 року №226898455 земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу господарської будівлі, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначалося зведення господарської будівлі по АДРЕСА_1 із порушенням вимог п.6.1.41 Державних будівельних норм Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій», відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будівлі до межі суміжної земельної ділянки становить від 0,03 до 0,014 м, заходів щодо відведення атмосферних опадів не вжито, без дотримання вимог таблиці 15.2 (для будівель 1У ступеню вогнестійкості), протипожежна відстань між житловим будинком літ.А по АДРЕСА_1 та господарською будівлею по АДРЕСА_1 становить 3,61 м.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції виходив з двох підстав: недоведеності ОСОБА_3 зведення ОСОБА_1 спірної будівлі та незалучення до участі у справі співвідповідачами усіх співвласників земельної ділянки та будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення права власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 внаслідок зведення господарської будівлі по АДРЕСА_1 із порушенням вимог п.6.1.41 Державних будівельних норм Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій» щодо відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни будівлі до межі суміжної земельної ділянки, не вжиття заходів щодо відведення атмосферних опадів, не дотримання вимог таблиці 15.2 (для будівель 1У ступеню вогнестійкості) щодо протипожежної відстані між житловим будинком літ.А по АДРЕСА_1 та господарською будівлею по АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилався на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 трьох осіб.

Тому належними відповідачами у справі є співвласники спірної господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

Натомість, не залучено до участі у справі співвідповідачами усіх співвласників будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що суд першої інстанції був зобов`язаний надати оцінку обставинам справи та доказам.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Разом з тим суд першої інстанції не роз`яснив право залучити до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

За відсутності відповідної заяви ОСОБА_7 про залучення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до участі у справі в якості співвідповідача, суд першої інстанції не вправі був самостійно вчинити такі процесуальні дії.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Оцінка судами обґрунтованості позовних вимог по суті, має відбуватися за участі належних сторін цивільної справи.

Встановивши, що до участі у справі не залучено усіх співвласників спірної господарської будівлі по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції мав відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користування майном саме з підстав неналежного суб`єктного складу, оскільки пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користування майном, проте помилилися щодо мотивів такої відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у позові ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Зважаючи на висновок про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, яким у позові ОСОБА_7 відмовлено, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на ОСОБА_7 .

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2022 року змінити в мотивувальній частини, виклавши в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 19 жовтня 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

М.І. Кулянда