Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 28.11.2022
Номер судового провадження: 22-ц/813/6827/22
Номер провадження: 22-ц/813/6827/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Бузовського В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

06.08.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради (далі - ОМР), Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Київська РА ОМР), про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони у період з 21.06.2014 року по 26.05.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, батько дитини, стосунків із сином не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, крім того, матеріально сина не забезпечує.

Таким чином, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 2649 від 17 березня 2015 року по Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі позивач ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Сягровець Т.М. (т.2, а.с.61, 63-64).

Колегія суддів також враховує, що відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить розглянути справу у його відсутності, а також те, що представник КРА ОМР, як орган опіки та піклування надав заяву про розгляд справи у відсутності представника (т.2, а.с. 68).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 16.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, а повний текст судового рішення складений 28.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж півроку (т.2, а.с. 51), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

У зв`язку з викладеним, колегією суддів залишена без задоволення заява позивача ОСОБА_2 від 11 листопада 2022 року про відкладення розгляду даної цивільної справи (т.2, а.с.74).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2014 року, та який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2016 р. (т.1, а.с.8-10).

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 17.03.2015 року (т.1, а.с.7).

Також суд зазначив, що після розірвання шлюбу, батько дитини стосунків із сином не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, крім того, матеріально сина не забезпечує, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає із матір`ю та знаходиться на її повному утриманні.

Виходячи з того, що відповідач жодним чином не займається вихованням і утриманням сина, враховуючи показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, саме за заявою відповідача ОСОБА_1 висновком Київської РА ОМР №1999/01-11 від 07.11.2016 року, був визначений порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, шляхом встановлення систематичних побачень батька з сином у присутності матері (т.1, а.с.55-57).

Крім того, у зв`язку з невиконанням позивачем ОСОБА_2 вищевказаного висновку Київської районного адміністрації ОМР, в 2017 році відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення способу та порядку участі у вихованні дитини, який в подальшому було залишено без розгляду.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачу і заявнику апеляційної скарги ОСОБА_1 не є байдужим ставлення до виховання свого сина ОСОБА_3 , а не про його не намагання спілкуватися з сином, як про те вказав в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції.

Судом першої інстанції також не було в повній мірі враховано, що із розрахунків заборгованості по сплаті аліментів відповідача ОСОБА_1 , складених Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, вбачається, що в період з 01.01.2020 року по 01.09.2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 зменшилась із 28 188,59 грн. до 1 425 грн. (т.1, а.с. 22, 54).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 02.03.2018 року, відповідно до Ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 01.03.2018 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, утримувався в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», зарекомендував себе посередньо (т.1, а.с.33,34).

Судом першої інстанції в достатній мірі не було враховано вищезазначених обставин, як і не було належним чином враховано те, що відповідно до висновку Київської РА ОМР №467/01-11 від 18.05.2021 року, вважається недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.118-122).

При цьому, даний висновок Київської районної адміністрації ОМР №467/01-11 від 18.05.2021 року був наданий після детального вивчення обставин справи, спілкування з обома сторонами і врахована думка малолітнього ОСОБА_3 , з яким проводили бесіду уповноважені особи територіального відділу служби у справах дітей

Колегія суддів зазначає, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до змісту якої мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому слід зазначити, що підставою для позбавлення батьківських прав виключно може бути умова винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом зазначених обставин не було враховано, та не було враховано, що матеріали справи не мають достатньо доказів для висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 умисно ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Судом першої інстанції також не було враховано, що за змістом ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в пункті 15 постанови № 3 від 30.03.2007року (із змінами №20 від 19.12.2008року) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, норми якої є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутні належні, достатні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 має бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина, ОСОБА_3 , та що позбавлення батьківських прав відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього ОСОБА_3 .

Крім викладеного, слід зазначити, що представник Київської РА ОМР в судове засідання суду першої інстанції також не з`явився, проте звернувся до суду з заявою, в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що наданий висновок підтримують і заперечують проти задоволення позову (т.1, а.с. 215, т.2, а.с.7).

Аналогічну заяву представник Київської РА ОМР, як органу опіки і піклування, надав і суду апеляційної інстанції, про що вказано вище (т.2, а.с.68).

Більше того, скарга представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сягровець Т.М. на ім`я голови ОМР Труханова Г.Л. щодо незаконності дачі висновку органу опіки і піклування від 18.05.2021 року № 467/01-11, була залишена без задоволення головою Київської РА ОМР Сушковим В.М., (т.1, а.с.148-151, 152-155).

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1261,20 грн., що складає 150% від 840,80 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України, а не 1488,60 грн., які сплатив за подання апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 (т.2, а.с.48).

Що стосується того, що відповідач ОСОБА_1 є підсудним по справі № 522/10548/18 року, про що вказано в заяві позивача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.71), та що повинно бути враховано судом апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають ні постанови про пред`явлення обвинувачення відповідачу по даній справі ОСОБА_1 , ні обвинувального вироку суду, а тому зазначені обставини не можуть бути враховані при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 відносно свого малолітнього сина, ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , судовий збір у сумі 1261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...