Ухвала

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 755/978/20

провадження № 61-18298 св 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Карпенко С. О. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

2. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року позов задоволено частково. Розірвано договір-доручення про надання правової допомоги від 15 лютого 2019 року, укладений адвокатом Федашем М. М. та ОСОБА_1 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 400,00 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

3. Додатковим рішенням цього ж суду від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду з вимогою про відшкодування судових витрат. Частково задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Стащука В. А. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 923,00 грн.

4. Постановою Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року і додаткове рішення цього ж суду від 17 серпня 2020 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Розірвано договір-доручення від 15 лютого 2019 року про надання правової допомоги, укладений ОСОБА_2 як адвокатом та ОСОБА_1 як клієнтом. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн та судові витрати у розмірі 2 101,00 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Стащука В. А. залишено без задоволення.

5. Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги. Постанову Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині скасування додаткового рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року та в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів скасовано, із залишенням у цій частині в силі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року. Додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області

від 17 серпня 2020 року змінено шляхом збільшення стягненої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 13 923,00 грн до 21 836,50 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 681,60 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

6. Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів.

7. 08 серпня 2022 року до касаційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року.

8. 30 вересня 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів.

9. 06 жовтня 2022 року до Верховного Суду від надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Карпенко С. О. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

10. У своїй заяві про відвід ОСОБА_1 , зокрема, висловлює сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Карпенко С. О., оскільки, на її думку, під час розгляду справи № 755/978/20 та постановлення процесуальних рішень суддя Карпенко С.О. неодноразово неправильно застосовувала норми матеріального права та порушувала норми процесуального права, що призвело до безпідставного затягування розгляду справи та неправильного її вирішення.

11. Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Карпенко С. О. від участі у розгляді справи № 755/978/20 визнано необґрунтованою, заяву про відвід суддів передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), іншому судді.

12. Автоматизованою системою документообігу суду (протокол автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 18 жовтня 2022 року) визначено суддю Пророка В. В. для розгляду зазначеної заяви ОСОБА_1 .

13. Перевіривши наведені у заяві про відвід судді доводи вважаю, що підстави для її задоволення відсутні з огляду на таке.

14. Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

15. Також частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

16. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

17. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

18. Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

19. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

20. Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

21. Отже, проаналізувавши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Карпенко С. О. від участі у розгляді справи № 755/978/20 варто дійти висновку, що доводи цієї заяви зводяться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями Верховного Суду - ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_2 без руху, постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року та ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2022 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 08 червня 2022 року.

22. Щодо посилання ОСОБА_1 на частину четверту статті 37 ЦПК України, як на підставу для відводу судді Карпенко С.О. варто зазначити, що відповідно по цієї норми суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

23. Вищезазначена постанова Верховного Суду від 08 червня 2022 року не була скасована, а справа повторно не переглядалася. Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2022 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 755/978/20, а відтак зазначені доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

24. Будь-яких інших об`єктивних та обґрунтованих підстав для відводу, передбачених статтями 36 та 37 ЦПК України, ОСОБА_1 не вказала.

25. Також необхідно звернути увагу заявника на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

26. Таким чином, оскільки доводи заявника у заяві про відвід не дають підстав для обґрунтованого сумніву у неупередженості та об`єктивності судді Карпенко С. О. і не свідчать про її заінтересованість у результаті розгляду справи № 755/978/20, вважаю, що заява ОСОБА_1 про відвід судді є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Карпенко С. О. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк