Справа № 627/916/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

До Краснокутського районного суду Харківської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк „Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить, з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.06.2014 року в розмірі 33703,40 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Представник позивача АТ комерційний банк ПриватБанк у відкрите судове засідання не прибув, однак в позові прохав про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідач ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Також надала суду відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» та вказала, що 26 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір SAMDNWFC3 щодо користування кредитним лімітом по рахунку НОМЕР_1 . Заборгованість по кредитній картці згідно з вказаним кредитним договором станом на 31.12.2014 складала 4714,42 грн. Надалі позивач неодноразово збільшував кредитний ліміт по кредитному рахунку в односторонньому порядку без згоди та підпису відповідача, що на думку відповідача, є неправомірним. Також в клопотанні від 19.07.2022 відповідач зазначила, що станом на 19.07.2022 сума заборгованості за договором від 26.08.2014 становить 20 174,46 грн., штраф у сумі 1723,31 грн. існує за угодою від 28.09.2020, яку відповідач не укладала та яка не є предметом даного позову, а тому прохала відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 02 червня 2014 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується випискою за договором б/н станом на 28.09.2020, яка долучена позивачем до позовної заяви (а.с.65-69, т.1) та випискою по особовому рахунку НОМЕР_2 за період з 02.06.2014 по 18.03.2021, яка долучена позивачем до письмових пояснень від 18.03.2021 № (а.с.114-119, т.1), з яких вбачається, що відповідачу 26.08.2014 було збільшено кредитний ліміт до 3600 грн.; 21.11.2014 до 4600 грн.; 20.01.2016 до 8000 грн., а 06.10.2016 до 10 000 грн., а тому твердження позивача про підвищення відповідачу кредитного ліміту до 16 300 грн., про що зазначено в позовній заяві та довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с.16, т.1) не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, а саме виписками по особовому рахунку відповідача, які саме є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором на підставі слідуючого.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц.

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суд надає оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту відповідачу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., при цьому вказана сума наданого кредиту не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача, а навпаки, з вищевказаних виписках вбачається, що відповідач здійснювала операції з кредитними коштами (розраховувалася ними, проводила їх зняття та погашення кредиту).

Також у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанкузазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком до заяви про зменшення позовних вимог розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.03.2021 року становить 33703,40 грн. і складається із: 31542,32 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 2161,08 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

При цьому в письмових поясненнях від 18.03.2021 № позивач зазначив, що згідно крединої справи та виписки по рахунку заборгованість у розмірі 33 703,40 грн. складається із суми заборгованості за кредитною карткою, а також з 01.09.2016 із суми заборгованості за наданими відсотками та пенею за послугою «Оплата частинами» відповідно до п.2.1.1.14 Умов та Правил надання банківських послуг і послуги «Страхування крединого ліміту» (а.с.113, т.1).

Також з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.06.2014, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.01.2020, долученого представником позивача до заяви про зменшення позовних вимог в графі «Тіло кредита поточне на звітну дату» заборгованість відповідача станом 31.08.2016 становить 10 569,11 грн. (а.с.104, т.1).

Натомість з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 19.07.2022 №IJ9NO7RPLC9RVSIP вбачається, що станом на 19.07.2022 ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» за наступними договорами: угода № SAMDNWFC3 (картки № НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ) 20 174,46 грн.; угода № SAMDNWFD400 (картка № НОМЕР_5 ) 1723,31 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення, яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення, яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, долученого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, то до складу заборгованості входить заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 2161,08 грн., однак зі змісту позовної заяви вбачається, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 згідно п.2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого з строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с.4, т.1), при цьому з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.06.2014, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 15.03.2021 (графа «Процентна ставка на прострочений кредит згідно ст.625, річна») вбачається, що відповідачу встановлена процентна ставка на прострочений кредит згідно ст.625 саме в розмірі 86,4%, тобто відповідно до згідно п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг.

Тобто позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 червня 2014 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті www.prіvatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті www.prіvatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин

(02 червня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Витяг з Умов та правил банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Окрім цього суд вважає, що оскільки докази, на які посилається позивач, а саме Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті www.prіvatbank.ua та «Тарифи Банку», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 червня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Окрім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 02 червня 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути суми заборгованості за простроченим тілом кредита в розмірі 10 000,00 грн., оскільки саме в такому розмірі підтверджена сума наданого відповідачу кредиту, про що свідчать виписки з особового рахунку відповідача.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру забоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 630,60 грн., що становить 30,0% від суми сплаченого судового збору, оскільки саме в такому розмірі були задоволені позовні вимоги позивача.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141, 265 ЦПК України, ст.ст. 549,625, 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги №50, , рахунок № НОМЕР_7 , МФО: 305299) заборгованість за договором б/н від 02.06.2014 року суму заборгованості за простроченим тілом кредита в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги №50, , рахунок № НОМЕР_7 , МФО: 305299) витрати по сплаті судового збору в сумі 630 грн.60 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001 м. Київ вул. Грушевського, №1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Каліберда В. А.