Справа № 932/1149/22
Провадження № 2/932/369/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

11.02.2022 року позивач, КП «Теплоенерго» ДМР, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову послався на те, що Рішенням №32/47 від 24.07.2019 року Дніпровська міська рада надала дозвіл КП «Коменергосервіс» здійснити передачу котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, водопостачання, електропостачання, газопостачання, вузлів обліку теплової та інших активів на баланс КП «Теплоенерго». На виконання вказаного Рішення, Актом приймання-передачі основних засобів №3 від 14.08.2019 року позивачу передано котельню, від якої здійснюється теплопостачання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 року. Таким чином, з 07.09.2012 року відповідач є власником нежитлового приміщення та адресою поставки теплової енергії, що відповідно до ст. 322 ЦК України зобов`язує її утримувати зазначене майно з цієї дати. В свою чергу, з 14.08.2019 року КП «Теплоенерго» є надавачем послуг з постачання теплової енергії до приміщення відповідача, тобто є теплопостачальною організацією. Повідомленням від 29.10.2019 року №1009-СС відповідачу було надано інформацію про такий обов`язок, а також про зміну постачальника теплової енергії та перелік необхідних для укладання такого договору документів. Однак, відповідач повідомлення проігнорувала, що зумовило фактичну форму відносин між сторонами без укладання договору у письмовій формі. На підставі ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» відповідач зобов`язана оплатити послуги з постачання теплової енергії, оскільки фактично користувалась ними. Проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснює, в результаті чого, за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року утворилась заборгованість в сумі 23 755 грн. 37 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також за період прострочення 3% річних 904 грн. 35 коп., інфляційні збитки 2 298 грн. 35 коп., пеня 1 100 грн. 29 коп. та судові витрати в сумі 2 547 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи.

Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи, ухвалою судді від 22 березня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак нею не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням від 24.07.2019 року №32/47 Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Комунжилсервіс» на баланс КП «Теплоенерго» котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, водопостачання, електропостачання, газопостачання, вузлів обліку теплової та інших активів, Дніпровська міська рада вирішила КП «Жилсервіс» здійснити передачу, а КП «Теплоенерго» зарахувати на баланс зазначені активи.

На виконання Рішення, Актом приймання-передачі основних засобів №3 від 14.08.2019 року позивачу передано котельню, від якої здійснюється теплопостачання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 року.

Повідомленням від 29.10.2019 року №1009-СС КП «Теплоенерго» відповідачу було надано інформацію про обов`язок своєчасного укладання договору, а також про зміну постачальника теплової енергії та перелік необхідних для укладання такого договору документів.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 повідомлення проігнорувала, що зумовило фактичну форму відносин між сторонами без укладання договору у письмовій формі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року (який діяв до 01 травня 2019 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.15 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги теплопостачання, згідно визначених у різні періоди відповідних тарифів за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року складає 28 058 грн. 36 коп., з яких: 23 755 грн. 37 коп. основний борг, 2 298 грн. 35 коп. інфляційне збільшення, 904 грн. 35 коп. 3% річних, 1 100 грн. 29 коп. пеня.

Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, які підтверджуються наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за спожиті послуги, за період з листопада 2019 року по квітень 2021року в розмірі 23 755 грн. 37 коп.

Вирішуючи решту заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з цим, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за період прострочення з листопада 2019 року по квітень 2021 року в сумі 2 298 грн. 35 коп., трьох відсотків річних за цей же період в сумі 904 грн. 35 коп. та пені в сумі 1 100 грн. 29 коп.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг теплопостачання, що виникла за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року в розмірі 28 058 грн. 36 коп., з яких: 23 755 грн. 37 коп. основний борг, 2 298 грн. 35 коп. інфляційне збільшення, 904 грн. 35 коп. 3% річних, 1 100 грн. 29 коп. пеня.

Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати сплачений судовий збір в сумі 2 481 грн. та витрати, пов`язані з витребуванням доказів у розмірі 66,00 грн, а всього 2 547 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 203-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () заборгованість за фактично спожиту теплову енергію в розмірі 23 755 грн. 37 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 904 грн. 35 коп., інфляційні витрати у розмірі 2 298 грн. 35 коп., пеня у розмірі 1 100 грн. 29 коп., та судові витрати в розмірі 2 547 грн., а всього 30 605 грн. 36 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева