КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 381/3799/21

номер провадження: 22-ц/824/6204/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Суханової Є.М., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ничик Аліни Валеріївни на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2021 року у складі судді Соловей Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна особистою приватною власністю.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 жовтня 1990 року по 21 липня 2010 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Позивач зазначав, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , він за кошти від шлюбу придбав автомобіль «Шевроле Авео», 2010 року випуску, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , а 18 квітня 2015 року він придбав для здійснення підприємницької діяльності автомобіль «ЗИЛ» (асенізатор), д.н.з. НОМЕР_2 , частково за свої особисті кошти, які він заощадив, а частково за кошти, які надала його мати, яка мала особисті заощадження та отримала грошові кошти за оренду земельного паю. Вказував, що з 21 березня 2006 року він працював за трудовим договором №148, а в подальшому він працював та отримував заробітну плату у «Фастів Автотранс», а також отримав кошти за земельний пай. Тому вважав, що вказані вище автомобілі є його особистою приватною власністю, оскільки придбані за його особисті кошти.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати своїм особистим приватним майном автомобіль «Шеврове Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «ЗИЛ» (асенізатор), д.н.з. НОМЕР_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ничик А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що в провадженні цього ж суду перебуває справа № 381/2615/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, а предметом позову ОСОБА_1 у даній справі є спірні автомобілі «Шеврове Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 і «ЗИЛ» (асенізатор), д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказує, що ОСОБА_1 у цивільній справі №381/2615/21 було заявлено зустрічну позовну вимогу про визнання спірного рухомого майна особистою приватною власністю, але судом у прийнятті зустрічної вимоги було відмовлено, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з окремим позовом про визнання рухомого майна особистим приватним майном. Тому вважає, що суд дійшов помилкового висновки про відмову у позові ОСОБА_1 з тих підстав, що ним не надано доказів про невизнання його права відповідачкою, оскільки ці висновки суду спростовуються заявленим відповідачкою позовом у справі №381/2615/21, який розглядається цим же складом суду і вказаний факт не заперечувався відповідачкою.

Зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, на думку скаржника, спірні автомобілі є особистою приватною власністю позивача, оскільки придбані за його особисті кошти.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ничик А.В. на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2021 року. Ухвалено надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та надати учасникам справи строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали, протягом якого може бути поданий відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року дану справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні головуючим поставлено на обговорення питання про зупинення апеляційного провадження у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ничик А.В., яка заперечувала проти зупинення апеляційного провадження у справі, вивчивши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про зупинення апеляційного провадження у даній справі з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа №381/2615/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , у якому вона просить:

встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 01 травня 2004 року по 15 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль «Шеврове Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «ЗИЛ» (асенізатор), 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ;

в порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «Шеврове Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та на 1/2 частину автомобіля «ЗИЛ» (асенізатор), 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ;

припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля «Шеврове Авео», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та на 1/2 частину автомобіля «ЗИЛ» (асенізатор), 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , і стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію 1/2 частки цих автомобілів замість її частини у праві спільної сумісної власності (70-73).

Констатований Європейським судом з прав людини принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Він гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. Правова визначеність забезпечує постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають.

Так, правила ст.ст.57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пунктів 2,3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України. За змістом цієї норми права належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Аналіз чинного законодавства у сфері сімейних відносин вказує на те, що одні і ті самі речі матеріального світу (майно) не можуть одночасно мати режим спільної сумісної власності та режим особистої приватної власності. Така ознака майна забезпечує постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають щодо цього майна.

У даній справі ОСОБА_1 у позові просить визнати його особистою приватною власністю автомобіль «Шевроле Авео», 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 та автомобіль «ЗИЛ» (асенізатор), д.н.з. НОМЕР_2 .

В той же час у справі №381/2615/21 ОСОБА_2 у позові просить, зокрема, визнати це ж саме рухоме майно спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1 .

Отже, у даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна особистою приватною власністю до вирішення справи №381/2615/21 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності, в якій вирішується питання визначення правового режиму спірного рухомого майна, що є предметом судового розгляду у даній справі.

За таких обставин, з огляду на імперативні положення п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України апеляційний суд зобов`язаний зупинити апеляційне провадження у даній справі №381/3799/21 - до набрання законної сили судовим рішення у справі №381/2615/21.

Керуючись п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Зупинити апеляційне провадження у справі №381/3799/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рухомого майна особистою приватною власністю - до набрання законної сили судовим рішення у справі №381/2615/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: