справа 336/1804/22
провадження 2-о/336/95/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю помічника судді, який виконує обов`язки секретаря судового засідання, Бутенка О.В., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства, що подана після смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з вищезазначеною заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_2 , уродженець м. Запоріжжя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя.

Заява мотивована тим, що з 2004 року ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , 1976 р.н., проживали в цивільному шлюбі, від якого у сторін народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Протягом всього подружнього життя ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , так і не зареєстрували шлюб. З початку спільного життя, вони разом виховували дитину вели спільне господарство, разом організовували свій побут, проводили дозвілля, спільно харчувались, робили ремонт оселі. З 2015 року син заявниці мешкав разом з батьком.

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 , відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України. При життя ОСОБА_2 , визнавав сина свої, опікувався та допомагав у вихованні, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Встановлення факту батьківства між сином заявниці та його батьком ОСОБА_2 , породжує юридичні наслідки, зокрема оформлення документів про право на спадщину.

Ухвалою від 26.05.2022 року провадження по справі було відкрито у порядку окремого провадження та було зроблено запит до п`ятої Запорізької державної нотаріальної контори про наявність чи відсутність спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засідання заявниця ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала.

Заінтересовані особи до судового засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до наданої інформації з п`ятої державної нотаріальної контори від 15.07.2022 року вих. № 836/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилися до нотаріальної контори спадкоємці не звертались. Також просили провести розгляд справи без їх участі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 10.03.2005 року народження, батьком ОСОБА_3 зазначений ОСОБА_4 , про що зроблений відповідний актовий запис за № 28.

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження свідчить, що відомості про батька дитини вказані на підставі статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері.

Актом щодо ведення спільного господарства та сумісного проживання від 30.04.2022 року, підтверджується, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у період 2004-2014 року проживав та вів спільне господарство з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Під час сумісного проживання іменували себе подружжям та спільно виховували ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та постійно проживаючого за вищезазначеною адресою.

Згідно із свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 11.04.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 про що зроблений відповідний актовий запис № 920.

Також судом досліджено свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 від 11.11.2003 року, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та покійному ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 , який є батьком померлого, в судовому засідання доповів, що розуміє про юридичні наслідки, які випливають із розгляду даної справи. Також показав, що ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , померла. Рідний брат ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , проходить військову службу з Збройних Силах України, який також розуміє про юридичні наслідки, і також не заперечує, що в подальшому ОСОБА_3 має право на спадщину, що залишилася після померлого. Свідок показав, що заявниця та його син усе мешкали однією родиною, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та, відповідно, рідним онуком свідка. Рішення про звернення до суду із відповідною заявою вони приймали усією родиною спільно, у тому числі з ОСОБА_7 .

Неповнолітній ОСОБА_3 , думку якого заслухав суд відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України, показав, що ОСОБА_2 є його рідним батьком, саме так він до нього відносився.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, відповідно до ч.1 ст.121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122та 125цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Отже, встановлення батьківства у позовному провадженні можливе лише тоді, коли імовірний батько дитини живий. Якщо ж він помер і дитина народилася у незареєстрованому шлюбі, встановлення факту визнання батьківства або факту батьківства можливе у порядку окремого провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Наведені вище по тексту рішення докази підтвердили викладені заявницею обставини, переконують суд в тому, що батьком неповнолітнього сина заявниці є ОСОБА_2 , уродженець м. Запоріжжя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 263, 265, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства, що подана після смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, - задовольнити.

Встановити факт батьківства, а саме те, що ОСОБА_2 , уродженець м. Запоріжжя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С.Боєв

26.07.22