09.08.2022 Справа № 703/4331/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (прож. по АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб,

встановив:

ОСОБА_3 (далі Позивач) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі - Відповідач) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб.

На обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 19 жовтня 1999 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер та після його смерті відкрилась спадщина за законом на належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0673 площею 4,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Телепинської сільської ради Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області.

14 вересня 2021 року Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за її словами було відмовлено, так як Позивач з померлим не перебували у шлюбі. Останні роки життя померлий мав проблеми зі здоров`ям, через похилий вік потребував догляду, був прикутий до ліжка та мав незначну пенсію для проживання. Позивач та онук ОСОБА_6 доглядали за ним та після смерті понесли витрати на його поховання. При цьому Відповідач, являючись рідним сином померлого, у догляді та похованні не приймав участі, оскільки Відповідач з померлим стосунки не підтримували, той не цікавився життям та здоров`ям свого батька та ігнорував прохання про допомогу.

Вказувала, що Позивач з померлим вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували та допомагали один одному, проживали в злагоді, не сперечались та не мали конфліктів, мали зразкову поведінку серед односельчан та сусідів, займались спільним оброблення спірної земельної ділянки.

З вказаних обставин Позивач звернулась до суду та просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року справу передано за підсудністю до Кам`янського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання, надано строк для подання учасниками заяв по суті.

Ухвалою суду від 14 червня 2022 року по справі витребувано докази.

Ухвалою суду від 14 червня 2022 року по справі закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд, який відкладався через відпустку головуючого судді.

Сторона Позивача наполягала на задоволенні позовних вимог.

Сторона Відповідача позовних вимог не визнала. Представник вказала, що достатніх доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надано і свідчення свідків цього підтверджувати не можуть самостійно, тим більше саме у часовому проміжку з 19 жовтня 1999 року. Також, зазначила, що Позивач не отримувала постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, хоча про таке зазначала у позові, що в свою чергу не позбавляє її в позасудовому порядку вирішувати оформлення спадкових прав і позов є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як було встановлено у справі, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя проживав за адресою по АДРЕСА_1 , хоч і був зареєстрований за іншою адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 05 жовтня 2021 року (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер та після його смерті відкрилась спадщина за законом на належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0673 площею 4,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Телепинської сільської ради Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області, що підтверджується копією довідки № 46 від 25 серпня 2020 року (а.с. 23) та копією державного акту серії ЯА № 078249 від 06 листопада 2008 року (а.с. 19).

19 серпня 2021 року Відповідач звернуся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька.

10 листопада 2021 року з аналогічною заявою звернулася і Позивач.

На час розгляду справи спадкових прав на майно померлого сторони не оформили і у цьому нотаріусом їм не було відмовлено, постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не виносилась.

При розгляді вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі N 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі N 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі N 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі N 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі N 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі N 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі N 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі N 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі N 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі N 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року N 757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі N 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі N 466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19 жовтня 1999 року по 22 червня 2021 року суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Надані Позивачем докази, можуть свідчити лише про існування між сторонами у певний період часу близьких стосунків, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Щодо вимог про визнання права власності на спірну земельну ділянку, суд виходить з того, що спірна земельна ділянка набута померлим в порядку приватизації, а тому належить до особистої приватної власності чоловіка (згідно положень статей 57, 61 Сімейного кодексу України) як особи, що використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду, що підтверджується долучених копій державного акту, архівної довідки та розпорядження райдержадміністрації (а.с. 19-21).

Також суд приймає до уваги, що вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, і не задоволення первісної вимоги тягне за собою відмову у задоволенні похідної.

Крім цього, питання переходу частки у спірному майні пов`язане зі спадкуванням.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Між тим, як слідує з матеріалів спадкової справи на даний час відсутня відмова нотаріуса у видачі Позивачу чи Відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вимоги про визнання права власності на таке майно є передчасними, і такі висновки суду ґрунтуються на постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18 та від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.

З урахуванням вище вказаного, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (прож. по АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба