№ 207/5236/21
№ 2/207/71/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Пильовій І.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 12.12.2019 року винесено вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме за вбивство її чоловіка - ОСОБА_3 , та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Вона є дружиною загиблого, на день його смерті була непрацездатною у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною, сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і разом з сином перебувала на утриманні чоловіка. Вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодовувати їй шкоду на утримання сина, заподіяну смертю потерпілого в розмірі 1/3 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Просить позовну заяву задовольнити.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити. Пояснив, що за свої протиправні дії він вже відбуває покарання у виді 10 років позбавлення волі. Окрім того, з нього за вироком суду було стягнуто на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000,00 грн.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року, ОСОБА_1 був засуджений за ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500000 гривень (а.с.4-9).

Відповідно до вказаного вироку, злочинними діями ОСОБА_1 завдана смерть ОСОБА_3 , який був чоловіком позивачки, що підтверджується, як вказаним вироком, так і свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 (а.с.18).

ОСОБА_3 був батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.19).

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 12.05.2020 року, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року було залишено без змін (а.с.10-11).

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 16.06.2021 року, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12.05.2020 року залишено без змін (а.с.13-17).

Діями відповідача, викладеними у вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року, щодо спричинення смерті чоловікові позивачки, останній завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що смерть чоловіка та батька її малолітньої дитини дуже її вразила та змінила все життя, вона зазнала глибоких душевних страждань і до теперішнього часу не може зміритися з його втратою. Вона не може спілкуватися з дорогою та рідною людиною і ця втрата є невідворотною, вона відчула сильне душевне потрясіння, тривалий час перебувала у депресії. Окрім того, на день смерті її чоловіка, вона була непрацездатною у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною, і разом з сином перебували на утриманні чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Суд вважає, що дійсно діями відповідача позивачці була спричинена шкода, але при вирішенні питання, щодо стягнення шкоди, суд також враховує глибину фізичних та душевних страждань, ступеня доведеності завданої шкоди, матеріальне становище відповідача, і виходить з засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд вважає, що позивачці ОСОБА_2 була заподіяна шкода, але враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) шкоди, якої б вистачило для задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини справи, діяння обвинуваченого, страждання потерпілої, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, враховуючи те, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 був засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі та з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500000,00 гривень, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача на користь позивачки шкоду, заподіяну смертю чоловіка, на утримання сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом, щомісячно, до повноліття дитини.

Щодо часу, з якого слід стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, зважаючи на відсутність у чинному законодавстві норми, яка регулює ці відносини, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, та відповідно до ст. 8 ЦК України, ч.1 статті 191 СК України, якою передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім того, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1168, 1200, 1202 ЦК України, ст. 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія №80», на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , шкоду, заподіяну смертю потерпілого, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати встановленої законом, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 02 грудня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду у частині стягнення шкоди за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подобєд О.К.