ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3237/22Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/846/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Демковича Ю.Й., преставника відповідача Управління Служби безпеки України в Тернопільській області - Денисюк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/3237/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2022 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., повний текст рішення суду складено 21 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-побутова комісія Центрального управління Служби безпеки України, житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмови у поновленні на квартирному обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (далі за текстом УСБУ в Тернопільській області), житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (далі за текстом ЖПК УСБУ в Тернопільській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-побутова комісія Центрального управління Служби безпеки України (далі за текстом ЖПК ЦУ СБУ), житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області (далі за текстом ЖПК УСБУ в Кіровоградській області) про визнання протиправною відмови у поновленні на квартирному обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 1981 року до 2005 року проходив службу в органах СБУ.

Відповідно до витягу з протоколу від 30.11.2000 спільного засідання адміністрації УСБУ в Тернопільській області та ЖПК УСБУ в Тернопільській області позивач з 28.01.1994 перебував на квартирному обліку у позачерговій черзі як переведений наказом голови СБУ для проходження служби в УСБУ в Тернопільській області.

Відповідно до витягу з протоколу від 17.12.2001 спільного засідання адміністрації УСБУ в Тернопільській області та ЖПК УСБУ в Тернопільській області позивач перенесений в пільговій черзі на 5 років у зв`язку із штучним погіршенням житлових умов.

Відповідно до витягу з протоколу № 6 від 17.12.2001 спільного засідання адміністрації УСБУ в Тернопільській області та ЖПК УСБУ в Тернопільській області скасовано протоколи від 30.11.2000 та від 17.12.2001 і позивач взятий на облік у пільгову чергу з моменту розгляду рапорту про включення у списки на отримання житла, тобто з 30.11.2000.

У подальшому відповідно до витягу з протоколу № 1 від 10.01.2003 спільного засідання адміністрації УСБУ в Тернопільській області та ЖПК УСБУ в Тернопільській області позивач виключений зі списків квартирного обліку як військовослужбовець, переведений для подальшого проходження військової служби у підрозділах СБУ, що знаходяться поза межами м. Тернополя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2011, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15.11.2011, позивачеві відмолено у вимозі включити його у списки квартирного обліку УСБУ в Тернопільській області, поновивши у пільговій черзі на отримання житла з 28.01.1994.

13.01.2022 позивач звернувся до голови ЖПК УСБУ в Тернопільській області з проханням поновити його на квартирній черзі з 30.11.2000 відповідно до витягу з протоколу № 6 від 17.12.2001 спільного засідання адміністрації УСБУ в Тернопільській області та ЖПК УСБУ в Тернопільській області. У задоволенні такої заяви позивача відмовлено з підстав наявності судового рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15.11.2011.

Позивач вважає, що указаним судовим рішенням від 15.11.2011 відмовлено у поновленні його на квартирному обліку у пільговій черзі з 28.01.1994, в той час як вимога, скерована позивачем до голови ЖПК УСБУ в Тернопільській області, стосувалась поновлення позивача на квартирному обліку з 30.11.2000. Відтак, на думку позивача, відмова голови ЖПК УСБУ в Тернопільській області є неправомірною, а також такою, що прийнята з порушенням п. 3.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України № 792 від 06.11.2007.

Позивач просив суд визнати протиправною відмову УСБУ в Тернопільській області в особі начальника Управління Борейчука Ю., оформлену у вигляді листа від 10.02.2022, щодо вирішення питання поновлення на квартирному обліку УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_1 , а також зобов`язати УСБУ в Тернопільській області в особі ЖПК розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2022 та поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку у пільговій черзі з 30.11.2000 зі складом сім`ї чотири особи.

Рішенням Тернопільської області від 11 липня 2022 року у позові ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області, житлово-побутової комісії Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-побутова комісія Центрального управління Служби Безпеки України, житлово-побутова комісія Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмови у поновленні на квартирному обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2022 у справі № 607/3237/22 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Вважає дане рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки останнє прийняте судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд хибно не врахував того, що позивач вийшов на пенсію за вислугу років, а не за скороченням штатів, як вказано в рішенні суду першої інстанції. Крім цього, після виходу на пенсію позивач до 60-річного віку перебував в запасі УСБУ в Тернопільській області.

Зазначає, що не можна погодитися з твердженням суду про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.03.1992 до 29.12.2005 проходив військову службу в органах Служби безпеки України. Зокрема, у періоди з 01.05.1993 до 13.1996 та з 11.04.2000 до 02.01.2003 позивач проходив військову службу в УСБУ в Тернопільській області», оскільки воно спростовується довідкою № 201/19-091-77020 від 05.10.2021, виданою Міністерством закордонних справ України, з якої вбачається, що: « ОСОБА_2 був призначений на посаду першого секретаря Посольства України в Естонській Республіці з 13 листопада 1996 року (наказ від 06.11.1996 № 2638-ос) на час довготермінового відрядження та звільнений із займаної посади з ЗО січня 2000 року (наказ від 15.02.2000 № 279-ос)».

Вважає, що не відповідає дійсності твердження про те, що позивача звільнено із кадрів СБУ в запас відповідно на підставі наказу СБУ № 2306-ос від 21.12.2005 відповідно до пп. «а» п. 65, пп. «в» п. 67 (у зв`язку із скороченням штатів) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у СБУ., оскільки воно спростовується переглядом вищезгаданих посвідчень, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років.

Крім того апелянт, посилаючись на висновок Великої Палати, викладений у постанові від 08.06.2022 року у справі №362/643/21 вказує, що дана справа не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Управління Служби безпеки України просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2022 у справі № 607/3237/22 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2022 - без змін. Вважає, що мотиви апеляційної скарги позивача зводяться лише до переоцінки доказів, при цьому не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, і свідчать про незгоду позивача з правовою оцінкою судом обставин справи.

Вказує, що із врахуванням того, що з моменту зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку УСБУ в Тернопільській області минуло більше 19-ти років, зважаючи на знищення у встановленому законодавством порядку матеріалів його облікової справи, а також протоколів засідань житлово-побутової комісії за 1996-2003 року, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем УСБУ 6 Тернопільській області, звільнений з військової служби з УСБУ в Кіровоградській області та там вийшов на пенсію, на квартирному обліку Управління з 10.01.2003 не перебуває, житлово-побутовою комісією УСБУ в Тернопільській області 10.02.2022 на своєму засіданні було прийнято рішення про відсутність підстав для розгляду питання про поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку в УСБУ в Тернопільській області.

Також зазначає, що доводи апелянта про те, що він не вибував на постійне місце проживання до іншого населеного пункту за межами м. Тернопіль, а тому не міг бути знятий з квартирного обліку на цій підставі є необґрунтованими

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Демкович Ю.Й. підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду, закривши провадження з підстав неналежної юрисдикції даної справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.03.1992 до 29.12.2005 проходив військову службу в органах Служби безпеки України. Зокрема, у періоди з 01.05.1993 до 13.11.1996 та з 11.04.2000 до 02.01.2003 позивач проходив військову службу в УСБУ в Тернопільській області.

Наказом начальника УСБУ в Тернопільській області № 1-ос від 02.01.2003 ОСОБА_1 на підставі розпорядження Голови СБУ від 18.11.2002 відкомандировано в розпорядження начальника УСБУ в Кіровоградській області.

Наказом СБУ № 2306-ос від 21.12.2005 позивач звільнений із кадрів СБУ в запас відповідно до пп. «а» п. 65, пп. «в» п. 67 (у зв`язку із скороченням штатів) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у СБУ. Наказом УСБУ в Кіровоградській області № 127-ос від 29.12.2005 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу.

Такі обставини підтверджуються змістом архівної довідки № 59/24-2-2022 від 09.02.2022 (а.с. 91) та копіями посвідчень серії УДО № 003467 від 31.01.2006 та серії АА № 221920 від 31.01.2006, виданих на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відтак позивач у період з 25.03.1992 до 29.12.2005 був військовослужбовцем Служби безпеки України та на нього розповсюджувалися соціально-економічні гарантії, у тому числі і щодо права на житло, визначені для військовослужбовців Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням.

Так, 02.07.2002 на спільному засіданні адміністрації Управління та ЖПК УСБУ в Тернопільській області вирішено привести рішення ЖПК стосовно співробітника Управління ОСОБА_1 у відповідність із чинним законодавством, тобто взяти на облік у пільгову чергу з моменту розгляду рапорту про включення у списки на отримання житла тобто з 30.11.2000. Інші рішення Управління від 30.11.2000 про взяття на облік з 28.01.1994 і від 17.12.2001 про перенесення у черзі на отримання житла у зв`язку із погіршенням житлових умов скасувати. Указане підтверджується копією витягу з протоколу № 6 від 02.07.2002 (а.с. 11).

Починаючи з 30.11.2000 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Служби безпеки України, перебував на пільговому обліку за місцем роботи в УСБУ в Тернопільській області як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Позивач наказом начальника УСБУ в Тернопільській області № 1-ос від 02.01.2003 на підставі розпорядження Голови СБУ від 18.11.2002 був відкомандирований в розпорядження начальника УСБУ в Кіровоградській області, де проходив службу до звільнення в запас та виключення зі списків особового складу, які мали місце 21.12.2005 та 29.12.2005 відповідно.

10.01.2003 ОСОБА_1 , який перебував у пільговій черзі на квартирному обліку з 30.11.2000, виключений зі списків квартирного обліку УСБУ в Тернопільській області у зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби у підрозділи СБУ, які знаходяться поза межами м. Тернополя. Указане підтверджується копією витягу з протоколу № 1 від 10.01.2003 спільного засідання адміністрації Управління та ЖПК УСБУ в Тернопільській області (а.с. 12).

При цьому згідно з копією довідки УСБУ в Кіровоградській області № ЮК/35 від січня 2007 року ОСОБА_1 в період проходження військової служби в УСБУ в Кіровоградській області (з 02.01.2003 до 29.12.2005) на квартирному обліку не перебував, житлом не забезпечувався (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із переведенням на військову службу в інший підрозділ СБУ та переїздом в іншу місцевість ОСОБА_1 10.01.2003 був знятий з квартирного обліку в УСБУ в Тернопільській області та на квартирний облік в УСБУ в Кіровоградській області не став.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню зі закриттям провадження, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, вислів «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15(пункт 72)).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними діянь відповідача та зобов`язання його вчинити дії. Підставою для звернення з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, житлова комісія відповідача протиправно не зарахувала його на квартирний облік як військовослужбовця СБУ.

Так, згідно зі ст. 27 ЗУ Про Службу безпеки України вiд 25.03.1992 № 2229-XII Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського (у тому числі тим, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України, а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у СБ України після звільнення та членам їх сімей, уключаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов, визначає Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом СБУ № 792 від 06.11.2007 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно з п.3.1 Інструкції усі питання, пов`язані із забезпеченням житлом співробітників, вирішуються за місцем перебування їх на обліку як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, відповідною житлово-побутовою комісією Центрального управління, органу закладу чи установи СБ України. Пунктом 2.8 передбачено, що за результатами розгляду на засіданні питань житлово-побутовою комісією приймаються рішення, які оформляються протоколом.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкції, затвердженої Наказом №792, оскаржив діяння відповідача, житлова комісія якого не зарахувала позивача на квартирний облік як військовослужбовця СБУ. Соціальна гарантія, якої, як він вважав, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з Управлінням СБУ та житлово-комунальною комісією Управління СБУ щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.06.2022 (справа №362/643/21).

Таким чином, колегія судді, встановивши, що даний спір не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства, вважає за необхідне закрити провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в справі з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу ОСОБА_1 про наявність у нього права звернутись до Тернопільського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-побутова комісія Центрального управління Служби безпеки України, житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмови у поновленні на квартирному обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліку, - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та те, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Тернопільського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г.М.

Судді: Парандюк Т.С.

Хома М.В.