Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 21.06.2023
Номер судового провадження: 2/760/6922/22
Справа №760/2625/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 99 075, 00 дол. США безпідставно набутих коштів та 7 980, 29 дол. США - 3% річних за користування ними.

Посилається в позові на те, що відповідач, будучи співзасновником будівельної компанії ТОВ «КІБК-ІНВЕСТ», запропонував йому придбати у нього нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру площею 46, 88 кв.м. та нежитлове приміщення площею 150 кв.м. у новобудові ЖК «Гренландія» (GreenЛандія) за адресою: Київська обл., смт. Глеваха.

В рахунок оплати вартості вказаної нерухомості він передав відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 99 075, 00 дол. США: 15 800, 00 дол. США за однокімнатну квартиру та 83 275, 00 дол. США за нежитлове приміщення із розрахунку 550 дол. США за 1 кв.м.

Факт передання грошових коштів підтверджується власноручно складеними відповідачем розписками від 27 березня 2019 року, 08 квітня 2019 року та 26 квітня 2019 року.

Враховуючи те, що відповідач не мав права укладати правочини щодо зазначеного нерухомого майна, а також те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна письмово не укладався та нотаріально не посвідчувався, він є нікчемною угодою.

Грошові кошти у розмірі 99 075, 00 дол. США відповідачем повернуті не були.

З урахуванням цього та вимог ст.1212 ЦК України просить стягнути вказані кошти з відповідача.

Крім цього, в порядку вимог ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за користування коштами.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 03 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками за зазначеним ним у розписці місцем проживання.

Матеріали справи містять розписку відповідача від 22 червня 2022 року про отримання копії ухвали про відкриття та копії позовної заяви.

Таким чином, суд вважає повідомлення відповідача про наявність справи в провадженні суду належним.

/ а. с. 33 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

17 серпня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що оформленням розписок права власності на нерухоме майно законодавством не передбачено, а питання укладення договору купівлі-продажу майна з нотаріальним посвідченням між сторонами не виникало.

Вважає,що розписки відповідача про одержання коштів у рахунок продажу нерухомості не є підтвердженням укладення договору позики, а також не є правочином, що свідчать про укладення купівлі-продажу нерухомого майна.

Зазначає, що на момент передачі коштів сторони розуміли, що нерухомість ще не збудована, і позивач, передаючи грошові кошти, чітко усвідомлював про необхідність подальшого оформлення майнових прав на майно, які б належали ТОВ «КІБК-ІНВЕСТ» в майбутньому за результатами будівництва.

Також зазначає, що між сторонами була усна домовленість про укладення в подальшому договорів купівлі-продажу майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення (шляхом переуступки), а зазначені договори не підлягають нотаріальному посвідченню.

Стверджує, що позивачем здійснено платіж за майбутні майнові права з метою зафіксувати вартість одного квадратного метра нерухомості, так його вартість зростає до закінчення будівництва.

Крім цього наголошує, що відповідач не відмовлявся та не відмовляється від домовленостей і готовий передати (відступити) майнові права на нерухоме майно, однак його пропозиції ігноруються позивачем.

З огляду на це, просить відмовити у задоволенні позову.

23 вересня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якому зазначається, що між сторонами не існує жодного договору купівлі-продажу майнових прав, про які зазначає відповідач у відзиві.

Твердження відповідача про його готовність передати (відступити) майнові права на нерухоме майно не мають значення у справі, оскільки відповідачем не доведено існування домовленості щодо вказаних майнових прав.

Враховуючи те, що отримана відповідачем сума коштів складає 99 075, 00 дол. США, що більше ніж в двадцять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - договір купівлі-продажу будь-якого майна на вказану суму підлягав укладенню в письмовій формі.

За відсутності договору, укладеного у письмовій формі, такий договір не може вважатися вчиненим, а тому відповідачем не доведено факту його укладення.

Відповідачем також не доведено, що між сторонами існувала домовленість про придбання майнових прав, а не нерухомості.

Також відповідачем не зазначено адресу (місце розташування) об`єктів нерухомості, майнові права щодо якої позивач хотів придбати, не зазначено та не доведено поверх, на якому нібито розташовані ці об`єкти.

Вважає, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору та не зафіксували ці умови належним чином, тому існують належні та достатні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Просить задовольнити позов.

10 жовтня 2022 року до суду надійшли заперечення представника відповідача, в яких зазначено, що позивачем не спростовано наявність домовленостей між ними. Твердження про відсутність договору суперечить обґрунтуванням самого позову щодо нікчемності та недійсності договору купівлі-продажу майна.

Зазначає також, що якщо існує домовленість по сплаті відсотків за користування коштами, то такі умови слід зазначити в розписці.

Стверджує, що на час оформлення розписок права власності на нерухоме майно, і взагалі нерухомого майна не існувало, про що було відомо й позивачу, і він мав намір придбання нерухомості в майбутньому, питання про укладення договору купівлі-продажу з нотаріальним посвідченням взагалі не мало права на існування.

Вважає, що з таких підстав позов не може обґрунтовуватися нікчемністю та недійсністю правочину.

Зазначає, що розписками підтверджено волевиявлення сторін щодо наміру придбання в майбутньому нерухомості (без зазначення строків).

Відсутність у розписці відомостей про обов`язок боржника повернути борг в певні строки позбавляє права кредитора захистити свої права шляхом повернення коштів.

Відмічає, що позивач є одним із засновників ТОВ «КІБК-ІНВЕСТ» (30% частки у статутному капіталі), а також одним із учасників ОК ЖБК «Ольвія Буд», тому в повній мірі володіє інформацією щодо будівництва ЖК, яке було призупинено в 2020 році.

Просить відмовити у позові.

24 жовтня 2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких останній посилається на те, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а тому наявні у справі розписки не мають юридичної сили попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Наявні у справі розписки не містять жодних посилань на наміри придбання у майбутньому майнових прав, натомість у розписках використовуються терміни «квартира» та «приміщення».

Просить задовольнити позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Просить розглядати справу в його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

В подальшому, після оголошеної перерви, в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін.

Заслухавши пояснення представник відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені главою 83 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Судом встановлено, що 27 березня 2019 року відповідачем була видана власноручна розписка про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 15 800, 00 дол. США, зі змісту якої вбачається, що кошти передані в рахунок продажу однокімнатної квартири (46,88 кв.м.) в ЖК «Гренландія».

08 квітня 2019 року відповідачем була видана власноручна розписка про те, що він, на підставі домовленості між сторонами, передає із власного комерційного фонду в ЖК «Гренландія» приміщення площею 150 кв.м. по ціні 550, 00 дол. США за 1 кв.м., у зв`язку з чим 08 квітня 2019 року отримав від позивача 35 555, 00 дол. США, а 26 квітня 2019 року ще 47 720, 00 дол. США.

/ а.с. 120 - 121 /

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією та міжнародними договорами, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Як вбачається з розписок відповідача, грошові кошти отримані ним у позивача в рахунок однокімнатної квартири та нежитлового приміщення в ЖК`Гренландія».

Сторони не заперечують, що попередній договір між ними про придбання майна або майнових прав на нього не укладався.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, на момент отримання грошових коштів відповідач не був власником зазначених приміщень та не володів ними або правом на них у іншій формі.

Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що будівництво житлового комплексу, в якому позивачу були запропоновані квартира та нежитлові приміщення, до цього часу не розпочато.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ч.5 ст. 635 ЦК України будь-які платежі на підтвердження зобов`язання за попереднім договором щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості, а також встановлення інших фінансових зобов`язань сторін, крім штрафних санкцій, за попереднім договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості не допускаються.

Судом встановлено, що дії сторін, направлені на отримання позивачем майна у власність, суперечать вимогам закону.

Крім цього, відповідач не був власником чи іншим володільцем майна, що давало йому право розпоряджатися ним, та не був наділений таким правом від імені уповноваженої на такі дії юридичною особою.

З цього випливає, що відповідач без достатньої правової підстави отримав грошові кошти від позивача.

З точки зору глави 83 ЦК України, яка регулює правовідносини з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою ст.11 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Загальна умова ч.2 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 753/20633/15 від 20 березня 2019 року, системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.ч.1,2 ст. 205, ч.1 ст. 207, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Представник відповідача як у відзиві, так і в судовому засіданні не заперечувала отримання відповідачем грошових коштів та домовленостей сторін, за яких вони були йому передані.

Сторони підтвердили відсутність договірних відносин між ними, результатом яких була передача позивачем відповідачу грошових коштів.

Сторони не заперечують відсутність у натурі майна, яке було предметом домовленостей між ними і в рахунок вартості якого відповідачем отримані кошти, а також відсутності самих будівельних робіт по його майбутньому створенню.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджено зазначені позивачем обставини та підстави передачі ним грошових коштів відповідачу.

Суд при цьому виходить з того, що будь-яких доказів існування наявності договірних чи інших відносин між ним та позивачем, які б підтверджували обґрунтованість/підставність отримання вказаних коштів представник відповідача не надав.

Таким чином, суд вважає, що відповідач отримав грошові кошти від позивача з приведеною в розписках метою діяв поза межами закону, кошти є безпідставно отриманими, а тому підлягають поверненню.

Щодо стягнення 3% річних, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного суду у постанові №910/10156/17 від 10 квітня 2018 року зазначила, що термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

ВП ВС прийшла до висновку, що необхідність застосовувати до спірних відносин положення ч.1 ст. 1048 ЦК за аналогією закону аби визначити розмір процентів є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Таким чином, ВП ВС прийшла до висновку про відсутність підстав про стягнення процентів в категорії спорів, які регулюються нормами ст.1212 ЦК України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 373/2054/16 від 16 січня 2019 року зазначила, що оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача 3% річних саме в валюті зобов`язання.

Суд враховує, що відповідач, заперечуючи проти позову при відсутності заперечень у отриманні грошових коштів від позивача, заперечень проти нарахованої позивачем суми річних не висловив, свого розрахунку не надав.

Виходячи з того, що відповідач, отримавши грошові кошти від позивача за відсутності відповідної правової підстави, усвідомлюючи невідповідність своїх дій вимогам закону, не вчинив будь-яких дій до їх повернення,суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача і в частині стягнення 3% річних.

З розписок вбачається, що позивачем було передано відповідачу кошти в іноземній валюті - доларах США.

26 вересня 2022 року представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просить стягнути з відповідача суму боргу у доларах США.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в розмірі заявлених позовних вимог.

З урахуванням приведеного вище аналізу суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні та в відзиві на позов, оскільки намір відповідача виконати зобов`язання, яке суперечить закону, в майбутньому,не тягне за собою висновку про отримання ним коштів з передбачених законом підстав.

Відносини сторін не утворили правової підстави для набуття майна, а саме грошових коштів від позивача, предмет домовленості сторін не утворив договірного зобов`язання, а тому відсутні підстави для висновку про законність отримання відповідачем грошових коштів від позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12 405, 00 гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 192, 202, 203, 509, 524, 525, 526, 533, 599, 610, 612, 625-628, 1212-1214 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 99 075, 00 дол. США безпідставно отриманих коштів, 7 980, 29 дол. США - 3% річних та 12 405,00 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...