ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2022 року у складі судді Предоляк О. С.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21.12.2018 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 14.12.2021 у сумі 33 980,88 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 27 893,87 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 6 087,01 грн, просив про стягнення з відповідача вказаної суми та понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 21.12.2018 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який після збільшення становить 49 000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії б/н від 21.12.2018 за тілом кредиту у розмірі 27 893,87 грн та у повернення сплаченого судового збору у сумі 1 863,37 грн, а всього 29 757,24 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в частині стягнення відсотків відсутні належні та допустимі докази погодження відповідачем умов кредитування щодо розміру процентної ставки по кредиту, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення відсотків задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір в порядку частини першої статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Вказує, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно процедури, що затверджена наказами по банку, що не суперечить чинному законодавству.

Зазначає, що, підписавши Довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, сторони узгодили умови кредитування, зокрема, і процентну ставку за користування кредитними коштами.

Наголошує на тому, що відповідач після отримання карти за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, що є належними та допустимими доказами користування коштами.

Отже, встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач не повернув його, суд не мав жодних підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату відсотків за користування коштами банку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 21.12.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000 грн, який змінювався та станом на 09.11.2020 становив 49 000 грн.

Своїм підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач підтвердив, що він погоджується з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які він погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua та зобов`язався виконувати та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті Приватбанку.

До анкети-заяви банком додано Довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), яка підписана позичальником 22.12.2020, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 12-13, 14).

На підставі кредитного договору б/н 21.12.2018 відповідачу ОСОБА_1 банком було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 02/21, 22.12.2020 - кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 10/24 (а. с. 20).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 21.12.2018 по 17.12.2021 вбачається, що останній користувався кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи покупки в магазинах тощо, та вносив кошти у часткове погашення кредиту, внаслідок чого станом на 01.10.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 33 980,88 грн (а. с. 69-73).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість в сумі 33 980,88 грн складається: із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 27 893,87 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 087,01 грн (а. с. 6-8).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048, частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотками, встановленими договором, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, зокрема, посилався на підписану відповідачем анкету-заяву від 21.12.2018, Довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), підписану ОСОБА_1 22.12.2020, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та роздруківку Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка не містить даних щодо дати їх затвердження (а. с. 21-58).

Аналізуючи вказані документи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що такі не є доказами погодження сторонами у належній письмовій формі розміру та типу процентної ставки за кредитом. У наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.12.2018 процентна ставка не зазначена, також не вказані конкретні Умови та правила, до яких приєднався відповідач, та на які умови кредитування за тарифом обслуговування кредитних карт «Універсальна» він погодився. Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

З моменту виникнення спірних правовідносин 21.12.2018, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тому банк міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До того ж, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов, що додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) викладено правовий висновок, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

У цій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та умови кредитування, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов і Тарифів кредитування.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, проте це не вплинуло на правильність рішення суду про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення договірних відсотків за кредитом у зв`язку з не доведенням позивачем таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна