Ухвала

08 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 372/981/21

провадження № 61-6912ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Масленнікова Тетяна Миколаївна, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада

2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від

08 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2 500 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2021 року залишено без змін.

22 липня 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Масленнікова Т. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням положень статті 389 ЦПК України; надання копій скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

Ухвалу Верховного Суду від 05 серпня 2022 року було направлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Масленніковій Т. М. на адресу, яка указана в касаційній скарзі.

Заявником вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано частково, оскільки надано квитанцію про сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Проте аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції.

В ухвалі Верховного Суду від 05 серпня 2022 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), та було наведено визначені законом підстави.

Із аналізу надісланих заявником матеріалів на усунення недоліків касаційної скарги, які надійшли на виконання ухвали Верховного Суду від 05 серпня

2022 року, не убачається належне виконання частини другої статті 389 ЦПК України щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Підставою касаційного оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 521/3445/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Масленнікова Т. М., не зазначає конкретну норму матеріального права, яку застосував та/або не застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновків, викладену у зазначеній ним постанові Верховного Суду, а також не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в яких Верховний Суд виклав свої висновки.

Так, заявник посилається на постанову Верховного Суду від 24 листопада

2021 року у справі № 521/3445/15-ц однак, указана судова практика не є релевантною до цієї справи, що, у свою чергу, не є належним обґрунтуванням підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та свідчить про недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Аналіз надісланих матеріалів свідчить про те, що заявник у відведений судом строк, станом на 08 вересня 2022 року, ухвалу Верховного Суду від 05 серпня

2022 року не виконав, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Масленнікова Тетяна Миколаївна, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк