Справа № 211/2042/21
Провадження № 2/211/421/22
іменем України
02 вересня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , у відсутність позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 14 липня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» зі справи страхового випадку, який стався 07.09.2020 за участю автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 (поліс ОСЦПВВНТЗ № ЕР-201050420 від 26.08.2020) та внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки Daewoo Nexia, державний номерний знак НОМЕР_2 , належним чином завірену копію страхового акту.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято справу до свого провадження.
Ухвалами суду від 19 листопада 2021 р., 02 грудня 2021 р. та 13 червня 2022 р. розгляд справи ухвалено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених в тексті позову. Пояснила, що судова експертиза була зроблена через 5 місяців, оскільки позивач чекав виплати від страхової. Коли отримали висновок експерта, виявилось, що суми різні, оскільки є різні пошкодження. Автомобіль позивача весь цей час перебував в гаражі,є довідка з поліції , що в цей період автомобіль в ДТП не перебував. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати саме суму відновлювального ремонту. В подальшому надала заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність та відсутність позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав зазначених у відзиві. Зазначила, що розрахунок суми майнової шкоди зроблений невірно. Відповідно до аварійного сертифікату вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 склала 40 688,56 грн. Відповідно до заяви про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, була узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 38 908,00 грн. Вказана заява була підписана сином позивача ОСОБА_5 , відповідно до її змісту, він не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена позивачу. Що стосується стягнення моральної шкоди, то вона є необґрунтованою та не підтверджується доказами. В подальшому надала заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність та відсутність відповідача.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач ОСОБА_3 є його батьком. Відповідно до довіреності він від його імені виступає по будь-яким взаємовідносинам щодо належного позивачу транспортного засобу Daewoo Nexia. Вказаний автомобіль є сімейним. Він звернувся до судового експерта Рейнюка О.В. для проведення експертизи щодо встановлення матеріального збитку внаслідок ДТП. Сума інша, оскільки аварійний комісар зробив огляд автомобіля поверхнево. Експертизу не замовили раніше, оскільки страхова сказала, що взагалі нічого не виплатить. Весь цей час автомобіль перебував у гаражі, ним не користувались. Заяву про узгодження розміру страхового відшкодування підписав він особисто. Суму страхового відшкодування у розмірі 38 908,00 грн. отримали.

Представником відповідача до суду було надано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 07 вересня 2020 року. Позивач надав до суду заяву про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 13.01.2021року, відповідно до якої зазначено, що на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна він не наполягав. Розмір узгодженої суми складає 38 908,00 гривень. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 20/21 по визначенню матеріального збитку був зроблений лише 20 лютого 2021 року, тобто більше ніж через 5 місяців після ДТП. Згідно даного експертного висновку сума матеріального збитку складає 74 732,11 гривень. Проте, за цей час позивач мав можливість використовувати автомобіль та ще потрапити в ДТП, відомості перебування автомобіля позивача на штрафному майданчику відсутні. Крім того, позивач не надав до суду докази стосовно пошкодження автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, що не унеможливлює встановити відповідність даних, а саме стан автомобіля одразу після ДТП і стан автомобіля на момент проведення автотоварознавчої експертизи 03 лютого 2021 року, що відповідно ставить під сумнів висновки, які відображені у самому експертному висновку. Вважає, що вартість відновлювальних робіт значно завищена і взагалі відповідно до висновку майже дорівнює вартості справного ідентичного автомобіля. Крім того, позивач не надав до суду жодного доказу в обґрунтування і підтвердження своїх позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а тому дана вимога є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Вислухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва реєстрацію транспортного засобу є власником транспортного засобу Daewoo Nexia, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.10 копія свідоцтва).

07 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ 2101", державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , та Daewoo Nexia, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпро від 22 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено наявність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. ОСОБА_4 визнано винним у вчинені вказаного ДТП, справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.8).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника колісного транспортного засобу перед третіми особами була застрахована у в ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201050420 від 26.08.2020.

Відповідно до аварійного сертифікату №533/20-09 від 14.09.20р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 з урахування коефіцієнту фізичного зносу склала: 40 688,56 грн.

13 січня 2021 року від представника позивача ОСОБА_5 на адресу ДТВ СК «Кредо» надійшла заява про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, згідно якої узгоджена сума страхового відшкодування склала 38 908,00 грн. (а.с.97)

25 січня 2021 року ТДВ СК «КРЕДО» страховим актом №54-170089992/250 було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого автомобілю ОСОБА_4 за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 , які сталися 07 вересня 2020 року, страховим випадком, передбаченим законом та Полісом, та призначене страхове відшкодування у розмірі 38 908,00 грн. (а.с.132).

Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена позивачу 25 січня 2021 року (а.с.47).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у розмірі 38 908,00 грн. не оскаржував і в судовому порядку спір про здійснення страхового відшкодування не розглядався.

Таким чином, страховиком обов`язок щодо відшкодування шкоди ОСОБА_3 виконано в повному обсязі.

Між тим, 28 січня 2021 року на замовлення представника позивача ОСОБА_5 , судовим експертом Рейннюком О.В. складений висновок № 20/21 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого сума матеріального збитку складає 74732,11 грн. (а.с.11-45). Вартість даного висновку складає 2500,00 грн. (а.с.49).

Доказів на підтвердження того, що позивачем були понесені фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту і в якому саме розмірі ним не надано.

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Положеннями п.34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з приписами п.35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій має міститися, зокрема, зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наполягаючи на стягненні з відповідача різниці між вартістю ремонту та страховою виплатою, позивач послався на застосування до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про відшкодування шкоди, зокрема, на норми статей 1166, 1194, з огляду на що суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Так, деліктна відповідальність це наслідок позадоговірного завдання шкоди, що пов`язується з виникненням деліктного зобов`язання. За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання.

Разом із тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Таким чином, безпідставними є твердження позивача про те, що потерпіла особа має право на відшкодування шкоди з винної особи, адже в межах лімітів відповідальності (страхової суми) відшкодування шкоди має здійснювати страховик, і лише при вичерпанні лімітів відповідальності, потерпіла особа має право на стягнення із винної особи різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності з власником автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , взяла на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, що й зробила, сплативши позивачу матеріальну шкоду відповідно до розміру, визначеному у страховому акті.

На думку суду, відшкодування заявлених позивачем витрат не може бути покладено на відповідача з огляду на те, що фактично існує спір між позивачем та страхувальником відповідальності автомобіля, на якому ОСОБА_4 вчинив ДТП, щодо механізму визначення розміру страхового відшкодування. У свою чергу, розмір страхової виплати, в залежності від меж страхової суми, що визначена полісом, матиме прямий зв`язок із встановленням обов`язку особи, яка застрахувала свою відповідальність, відшкодувати недостатню різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка б була визнана потерпілим чи встановлена в судовому порядку.

Таким чином, обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 07 вересня 2020 року, несе страхова компанія, а тому позовна вимога щодо стягнення на користь позивача з відповідача майнової шкоди у сумі 50048,33 грн. не підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування витрат на оплату за послуги експерта за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 2500,00 грн., що також не підлягає задоволенню, оскільки знаходяться в причинному зв`язку із вимогою про стягнення з відповідача майнової шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Як зазначено у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач зазначає, що моральна шкода в даному випадку полягає у його душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, нервовим навантаженням, станом постійного стресу. Автомобіль був невід`ємною частиною його повсякденного життя, так як використовувався майже щоденно в особистих або робочих цілях. Через пошкодження автомобіля він та його родина тривалий час вимушені обходитися без транспортного засобу, що змушувало докладати додаткових зусиль для організації повсякденного життя та роботи.

Суд погоджується з вказаними доводами позивача про те, що внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідача 07 вересня 2020 року, він дійсно зазнав душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом, та вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого побуту внаслідок відсутності можливості користуватися своїм транспортним засобом. Тому, враховуючи характер завданих збитків та ступінь вини відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову до суду було додано договір про надання правничої допомоги від 03.03.2021, Акт приймання-передачі наданих послуг від 03.03.2021 року, згідно якого всього надано правової допомоги на суму 4 000,00 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги (а.с.50-54), та заявлено вимогу про розподіл судових витрат.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у сумі 908,00 грн., та за вимогу немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) у сумі 908,00 грн., тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням вищезазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати за вимогу немайнового характеру 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,133,137,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 23,1166,1167,1194 ЦК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 07.09.2020 року в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп., та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Г.Середня