Ухвала

15 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 335/12038/21

провадження № 61-6163 ск 22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Железняк-Кранг Інга Вікторівна, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

1. У липні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі.

2. Верховний Суд своєю ухвалою від 25 липня 2022 року надав строк для усунення недоліків касаційної скарги.

3. 04 серпня 20022 року засобами поштового зв'язку до Верховного Суду надійшло пояснення ОСОБА_1 , підготовлене її представником - адвокатом Железняк-Кранг І. В., на усунення недоліків касаційної скарги. Нажаль це пояснення повністю ігнорує ті зауваження до касаційної скарги, які були зроблені Верховним Судом в ухвалі від 25 липня 2022 року, та фактично повторюють той самий зміст касаційної скарги з тими самими її недоліками.

4. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). В свою чергу, пункт шостий частини другої цієї статті ЦПК України передбачає зазначення клопотання особи, яка подає касаційну скаргу.

5. Відповідно до другого абзацу пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України (в тому числі, ухвалу щодо забезпечення позову), в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

6. Незрозумілими є посилання представника ОСОБА_1 на те, що стаття 150 ЦПК України не передбачає застосування вжитих засобів забезпечення позову, зокрема арешту майна, оскільки ОСОБА_1 не є його власником, а арешт міг бути накладений тільки на майно відповідача. Власницею арештованого майна за доводами самої касаційної скарги є ОСОБА_3 , яка є відповідачем також. Отже і посилання на правові висновки Верховного Суду щодо можливості арешту майна відповідача теж залишаються незрозумілими.

7. Представник ОСОБА_1 посилається на статті 60, 65 , 70, 71 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III та вказуючи, що спірне майно було спільною сумісною власністю подружжя, яким подружжя розпоряджається за взаємною згодою, вважає порушенням судом невстановлених норм матеріального права накладенням арешту не на Ѕ цього майна, а на все це майно, яке на момент арешту повністю належить іншому відповідачу у цій справі, при тому, що факт поділу спільної сумісної власності подружжя у натурі не встановлено. Надані на виконання ухвали Верховного Суд від 25 липня 2022 року пояснення представника ОСОБА_1 лише повторюють ці аргументи, які протирічать один одному.

8. Незрозумілим є посилання представника ОСОБА_1 постанову Запорізького апеляційного суду, начебто прийняту 13 січня 2022 року у складі суддів Кухаря С. В., Крилової О. В. та Полякова О. З. у справі №335/9825/21, яка відсутня в Єдиному держаному реєстрі судових рішень. Крім того, незрозумілим залишається яким чином висновки Орджонікідзевського районного суд міста Запоріжжя, викладені у його ухвалі від 13 січня 2022 року, постановленій у складі судді Макарова В. О. у справі №335/9825/21 (стосується інших осіб та інших правовідносин), можуть мати якийсь вплив на рішення судів попередніх інстанцій у цій справі.

9. Самі по собі висновки Верховного Суду у конкретній справі на підставі конкретних встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи щодо суті спору у цій справі не є правовими висновками для врахування при вирішенні апеляційними судами інших справ, вони мають стосуватись застосування конкретної або конкретних норм права. Також якщо Верховний Суд застосував у іншій справі ту чи іншу норму права, то дослівне цитування її змісту в тому вигляді, в якому воно закріплене у відповідному нормативному акті, з наданням цьому змісту власної інтерпретації в контексті іншої справи, не є наведенням правового висновку Верховного Суду, який не був врахований судом апеляційної інстанції відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

10. Представник ОСОБА_1 аргументуючи неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій посилається на частину другу статті 389 та статтю 411 ЦПК України як підстави подання своєї касаційної скарги. Зокрема в контексті статті 411 ЦПК України Железняк-Кранг І. В. без чіткого посилання на структурну одиницю цієї процесуальної норми уточнює, що вбачає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки ці суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Попри вказівку на це Верховним Судом в ухвалі від 25 липня 2022 року представник ОСОБА_1 не знайшла необхідним усунути відповідний недолік.

11. Представник ОСОБА_1 не наводить у касаційній скарзі та поясненні до неї прикладів того, які саме недопустимі докази прийняли до уваги суди попередніх інстанцій, встановлюючи обставини цієї справи, та в чому полягає їх недопустимість. Натомість ОСОБА_1 наводить свою оцінку обставин справи та можливих, допустимих з її точки зору, доказів у ній, які суд, на її думку неналежним чином оцінив, та наполягає на власній оцінці цих доказів. При цьому треба враховувати, що суд, вирішуючи питання забезпечення позову, не досліджує докази у справі в тому обсязі, який необхідний для вирішення спору у цій справи по суті.

12. Відповідно до сталої практики Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду відповідного спору та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (дивитись, наприклад, постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі № 640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі № 911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі № 640/20750/21 (пункт 25)).

13. Крім того, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

14. Представник ОСОБА_1 звертається до Верховного Суду з вимогою правильного, на її думку, застосування норм матеріального права, зокрема пунктів 5 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 9), які передбачають, на переконання заявниці, що «у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів».

15. Однак пункт 5 Постанови № 9 стосується питань практики забезпечення позовів у справах за участю господарських товариств, а також у справах про захист трудових чи корпоративних прав, що не відповідає встановленим судами попередніх інстанцій обставинам цієї справи, які в цій частині заявницею не ставляться під сумнів та не спростовані.

16. Відповідно до пункту 10 Постанови № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

17. Попри пряму вказівку Верховного Суду на те, що зміст пунктів Постанови № 9, на які посилається представник ОСОБА_1 , не відповідає тому змісту, яким їх наділяє цей представник, у своєму поясненні на ухвалу Верховного Суду Железняк-Кранг І. В. , продовжує цитувати той самий неіснуючий зміст цих пунктів, аргументуючи свою позицію. Верховний Суд відповідно до умов статті 10 ЦПК України не може керуватися неіснуючим змістом тих чи інших, документів.

18. Представник ОСОБА_1 не пояснює у касаційній скарзі та зазначених поясненнях до неї в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права з урахуванням пункту 10 Постанови № 9, якому зміст оскаржуваних судових рішень не протирічить.

19. Також у зазначеному поясненні представника ОСОБА_1 додалось посилання на абзаци пункту 4 Постанови № 9 без зазначення підстав такого посилання та того, що саме вони мають аргументувати в контексті оскаржуваних судових рішень.

20. Повноваження Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги визначені у статті 409 ЦПК України. Підстави для скасування Верховним Судом судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення закріплені у статті 412 ЦПК України. У статті 411 ЦПК України зазначені підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду.

21. Попри те, що Верховний Суд прямо вказав у своїй ухвалі від 25 липня 2022 року, що вимоги заявлені у касаційній скарзі не відповідають процесуальним можливостям Верховного Суду та попросив їх уточнити відповідно до діючих норм ЦПК України, у зазначеному поясненні повторює ту саму прохальну частини без будь-яких змін - просить Верховний Суд ухвалити нове рішення у цій справі щодо забезпечення позову, що, враховуючи зазначене, передбачає порушення Верховним Судом вищенаведених умов статті 400 ЦПК України

22. З огляду на вищевикладене представниця ОСОБА_1 не усунула недоліки касаційної скарги, а проігнорувала усі зауваження Верховного Суд з цього питання.

23. У разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що суддею постановляється відповідна ухвала (частина друга статті 393 ЦПК України). Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з доданими до скарги матеріалами, а касаційна скарга залишається в суді касаційної інстанції (згідно із частинами шостою та сьомої статт і393 ЦПК України)..

24. Ураховуючи наведене, касаційна скарга представника ОСОБА_1 вважається неподаною і підлягає поверненню скаржнику відповідно до статей 185 та 393 ЦПК України.

Керуючись статтями 185 та 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Повернути заявнику касаційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Железняк-Кранг Інга Вікторівна, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко Олена Георгіївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк