Справа № 201/4524/22
УХВАЛА

08 вересня 2022 року

м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О., розглянувши заяву представника позивача Закритого акціонерного товариства «Кловіма» Бауман Юрія Тіберійовича про забезпечення позову Закритого акціонерного товариства «Кловіма» до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вище зазначена справи.

Одночасно із позовною заявою представником позивача Закритого акціонерного товариства «Кловіма» Бауман Юрія Тіберійовича подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову посилаються на те, що 30.08.2018 року, у період, коли Позивач законно володів і користувався Тягачем, між Позивачем та Закритим акціонерним товариством «Бродера» (ПАВ «Вгобега», код юридичної особи: 303026423) було укладено Договір оренди автотранспортних засобів № N-488, предметом якого був Тягач, де Позивач виступав орендодавцем, а Закрите акціонерне товариство «Бродера» - орендарем.

Так, відповідно до положень даного Договору оренди автотранспортних засобів, Тягач передавався з правом користування і експлуатації тільки на території Європейського Союзу. Згода Орендодавця (Позивача) щодо користування і експлуатації транспортного засобу на іншій, ніж домовлено території, повинна бути надана шляхом підписання двосторонньої угоди, завіреної печаткою. Дану умову сторони вказаного Договору оренди автотранспортних засобів визначили як суттєву.

Однак, 04.10.2018 року Тягач було незаконно ввезено на територію України на підставі митної декларації UА205040/2018/027948 від 04.10.2018 року.

16.10.2018 року, вже на території України, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Полтавській області було проведено первинну реєстрацію Тягача за новим власником - ОСОБА_1 .

Таким чином, тягач незаконно, без відома та поза волею Позивача був ввезений на територію України та перереєстрований на іншу особу.

Після незаконного ввезення Тягача на територію України та незаконним проведення первинної реєстрації Тягача за новим власником - ОСОБА_1 , 17.10.2018 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Дніпропетровській області було здійснено перереєстрацію Тягача при заміні номерного знаку, внаслідок чого тягачу присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1

11.11.2019 року ОСОБА_2 було оголошено у розшук. Проте фактично активні дії правоохоронних органів щодо розшуку транспортного засобу не здійснювалися.

За весь час розшуку ОСОБА_2 було вперше виявлено на території України 02.11.2021 року - під час спроби чергової перереєстрації.

Таким чином, за час фактичного незаконного вибуття із власності Позивача ОСОБА_2 без відома та поза волею останнього неодноразово перереєстровувався. Навіть після оголошення транспортного засобу у розшук була спроба перереєстрації останнього.

Більше того, згідно з інформацією, наданою Головним сервісним центром МВС від 23.06.2022 року у відповідь на адвокатський запит представника Позивача - адвоката Адвокатського об`єднання «Бауман Кондратюк» Баумана Ю.Т. за вих. № 2022/06/20-1 від 20.06.2022 року - Тягач намагалися перереєструвати на нового власника за договором купівлі-продажу, а стан даної реєстраційної операції на обробці у оператора на прийомі.

Викладене дає підстави вважати, що тягач, без згоди Позивача може бути відчужено (перереєстровано) на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

А отже, враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на Тягач.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1,2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане рухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Закритого акціонерного товариства «Кловіма» Бауман Юрія Тіберійовича про забезпечення позову Закритого акціонерного товариства «Кловіма» до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Богун

08.09.2022