Дата документу 17.08.2022 Справа № 314/789/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/789/17Головуючий у 1-й інстанції Мануйлова Н.Ю.
Пр. № 22-ц/807/741/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2021 року про закриття провадження у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2015 року у розмірі 33324,59 грн., яка складається з: 20220,10 грн. заборгованості за кредитом; 4051,68 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 5661,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 3391,21 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кофанова А.В. (а.с. 39). Ухвалою суду першої інстанції від 24 квітня 2017 року (а.с. 41) відкрито провадження у цій справі.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року (а.с. 44) позов Банку у цій справі задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку 33324,59 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600,00 грн. судового збору.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року (а.с. 83) в порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 від липня 2017 року про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с. 47, 55), останнє скасовано, справу призначено до розгляду.

У червні 2019 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження по справі (а.с. 135), в якій остання просила закрити провадження у цій справі.

В автоматизованому порядку суддею Мануйловою Н.Ю. у цій справі замінено суддю Кофанова А.В. у цій справі у зв`язку із звільненням з посади останнього (а.с. 159-160).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2021 року (а.с. 170-173) провадження за вищезазначеним позовом Банку у цій справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, роз`яснено позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства до Господарського суду Запорізької області.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 175-184) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 185).

Ухвалою апеляційного суду від апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 17 січня 2022 року (а.с. 189), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 190), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 13 квітня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (а.с. 197, 202).

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 203-206).

Розгляд цієї справи був перепризначений через зміну роботи з 09.00 до 16.00 години Запорізького апеляційного суду під час воєнного стану в Україні з 10.08.2022 року об 16.0 годині на 17.08.2022 року об 09.20 годині (а.с. 207-208).

У дане судове засідання повідомлена апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 212) відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача ОСОБА_1 за присутністю представника Банку адвоката Мельникової Я.В. (а.с.213).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, закриваючи провадження за вищезазначеним позовом Банку у цій справі, керувався п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.03.2015 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22433,43 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, через що станом на 08.11.2016 має заборгованість 33324,59 грн., яка складається з: 20220,10 грн. заборгованість за кредитом; 4051, 68 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5661,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 3391,21 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

З копії Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.03.2015, судом вбачається, що ця угода укладена між головою правління ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - позичальник), з метою утворення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №505/140312 від 14.03.2013 (далі - Договір 1), № SAMDN8879 від 07.12.2011 (далі - Договір 2), № б/н від 18.07.2014 (далі Договір 3), № б/н від 11.02.2013 (далі Договір 4) разом у подальшому Договори, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. У п. 1.9. цієї угоди зазначено, що усі інші умови договорів, які не суперечать розділу реструктуризація заборгованості даної Генеральної угоди залишають незмінними.

З доданої до позову заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитків печатки б/н від 11.02.2013, убачається, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н від 11.02.2013. Укладення вищезазначеного договору підтверджується вищевказаною заявою, підписом відповідача від 11.02.2013, Умовами і правилами надання банківських послуг, що відповідає положенням ст. 634 ЦК.

Отже, судом установлено, що дана генеральна угода укладена між позивачам, як юридичною особою та відповідачем як фізичною особою, з метою забезпечення зобов`язань по вищевказаним чотирьом договорам, серед яких кредитний договір б/н від 11.02.2013, який укладений між позивачем, як юридичною особою та відповідачем як фізичною особою-підприємцем. І саме цей договір позивач надає у якості доказу в обґрунтування позовних вимог за даним позовом .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 (далі -ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону (Закон N 2147-VIII)).

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту убачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, ПАТ КБ "ПриватБанк" як кредитор подав до даного суду цивільний позов до фізичної особи ОСОБА_1 як сторони по генеральній угоді від 20.03.2015, яка укладена з метою забезпечення, зокрема, зобов`язання за кредитним договором б/н від 11.02.2013, де стороною (боржником) ОСОБА_1 виступає як фізична особа-підприємець.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно до положень ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року N2147-VIII (Закон N 2147-VIII) до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Дана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18).

Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання основного зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особа та фізично-особа підприємець, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а є спором, який відноситься до справ господарської юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, необхідно роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства до Господарського суду Запорізької області.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що Банк у цій справі подав вищезазначений позов саме до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за генеральною угодою від 20.03.2015 року, укладеною між Банком та ОСОБА_1 , виключно як фізичною особою (а.с. 6).

Суд першої інстанції мав виходити у цій справі із вимог презумпції правомірності цього правочину (ст. 204 ЦК України). За змістом якої: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Новація це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання (ст. 604 ЦК України).

У п. 1.9 вищезазначеної генеральної угоди від 20.03.2015 року між Банком та фізичною особою ОСОБА_1 встановлено, що усі інші умови договорів, які не суперечать розділу реструктуризація заборгованості даної генеральної угоди залишають незмінними.

Проте, якщо сторона відповідача у цій справі наполягала, а суд першої інстанції вважав, що вищезазначена генеральна угода при вищевикладених встановлених обставинах не є новацією 4 (чотирьох) договорів між Банком та фізичною особою ОСОБА_1 :

-договір № 1 - № 505/1401312 від 14.03.2013 року (у матеріалах цієї справи копії заяви позичальника ОСОБА_1 або ФОП ОСОБА_1 чи договору між ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) та Банком взагалі відсутні),

-договір № 2 - № SAMDN8879 від 07.12.2011 року (заява фізичної особи ОСОБА_1 , як позичальника, від 07.12.2011 року із зазначенням лише у графі позичальника «інформація про працевлаштування» - приватний підприємець, копії а.с. 5, 124),

-договір № 3 - № б/н від 18.07.2014 року (у матеріалах цієї справи копії заяви позичальника ОСОБА_1 або ФОП ОСОБА_1 чи договору між ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) та Банком взагалі відсутні),

- договір № 4 - № б/н від 11.02.2013 року (у матеріалах цієї справи наявна лише заява фізичної особи підприємця про відкриття поточного рахунку у Банку від цієї дати, копія а.с. 122, копії заяви позичальника ФОП ОСОБА_1 чи договору між ФОП ОСОБА_1 та Банком відсутні),

то висновки суду першої інстанції у цій справі в цій частині взагалі ґрунтуються на припущеннях.

Оскільки, суд першої інстанції належним чином не пересвідчився у тому:

- чи мав місце серед вищезазначених 4-х договорів взагалі будь-який договір саме між Банком та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , та зокрема договір № 4 - № б/н від 11.02.2013 року, оскільки, копії заяви позичальника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 11.02.2013 року чи договору № б/н від 11.02.2013 року між Банком та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 у матеріалах цієї справи відсутні та, відповідно, судом першої інстанції у цій справі не досліджувалась (хоча представник відповідача адвокат Ведмедовська Г.О., строк повноважень якої закінчився у цій справі 06.12.2020 року - а.с.77) у суді першої інстанції на витребуванні копій останніх у Банку наполягала і суд першої інстанції частково задовольняв це клопотання - а.с. 100-102, 120, 122-125, повторно витребував (суддя Кофанов А.В.) останні 131); не надавалась вони сторонами у цій справі й апеляційному суду, а само по собі відкриття поточного рахунку фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 11.02.2013 року (а.с. 122) не свідчить про укладення такого договору; оскільки, цей поточний рахунок міг бути відкритий взагалі фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 для роботи незалежно від наявності (відсутності) будь-якого кредитного договору між Банком та фізичною особою підприємцем, чи взагалі після того, як вона отримала у кредит кошти за договором із Банком, як фізична особа-позичальник;

- якщо все ж таки будь-який договір із фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та Банком мав місце, у тому числі від 11.02.2013 року, то яка саме заборгованість за вищезазначеним позовом Банку у цій справі є заборгованістю, як фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ,

- а яка - заборгованістю відповідача ОСОБА_1 , як фізичної особи, за вищезазначеними кредитними договорами, зобов`язання за якими з укладенням генеральної угоди від 20.03.2015 року, на думку суду першої інстанції, не припинились,

-та передчасно закрив провадження у цій справі за всіма позовними вимогами Банку у цій справі.

Оскільки, кредитні відносини між Банком та ОСОБА_1 , як фізичною особою, є цивільними та мають розглядатись у цій справі у порядку цивільного судочинства.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (у тому числі нового вирішення процесуального питання щодо закриття провадження у цій справі) до суду першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на вимоги ст. 37 ч. 1 ЦПК України (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи) суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді справи…у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування…ухвали про закриття провадження у справі.

В разі скасування ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду позову Банку у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл цих витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції за результатами розгляду справи в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2021 року про закриття провадження у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.08.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.