Справа № 344/710/22
Провадження № 2-п/344/26/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Бабій О.М.,

секретаря Підхомної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04 травня 2022 року у цивільній справі № 344/710/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вирішено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 29 жовтня 1983 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1421 розірвати.

25 травня 2022 року адвокат Гедзик В.М. подав суду заяву про перегляд заочного рішення, заяву було повернено.

09 червня 2022 року адвокат Гедзик В.М. подав заяву про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що про наявність судового рішення відповідачка дізналась 10.05.2022 року, з телефонного дзвінка позивача. З 2005 року сторони проживають на території США, сторони підтримують шлюбні відносини, тому рішення про розірвання шлюбу є передчасним.

Сторони провадження та їх представники в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Представником заявника на попереднє судове засідання подано заяву про відкладення судового розгляду, судове засідання відкладено. Судом не встановлено правових підстав, для повторного відкладення розгляду.

У відповідності до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частиною 1 статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не надав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач повідомлялась у порядку встановленому ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання повісток про виклик до суду.

Як вбачається з матеріалів, судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання. Про виклик відповідача в судові засідання свідчать конверти з відмітками "за закінченням терміну зберігання". Крім цього, виклик відповідач було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Нормою ч. 1ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Судом встановлено, що справу було розглянуто у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Так, заявниця вважає, що сторони не втратили одне до одного почуття любові та поваги, а шлюб їхній ще можна зберегти. Вказує, що подружжя підтримує шлюбні відносини. Позов не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу. Вказує, що оскільки сторони проживають на території США, розірвання шлюбу має здійснюватись в США.

Разом із тим суд зазначає, що жодних доказів в підтвердження обставин икладених в заяві про перегляд заочного рішення до матеріалів справи не долучено, лише копію першої сторінки паспорта відповідачки, окрім цього обставини на які посилається заявник у заяві про перегляд заочного рішення не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

У статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (стаття 16 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Сторони спору не є громадянами різних держав.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них.

Відповідно достатті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК Українипередбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 СК України.

Частиною 3статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті110, статті112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в частині 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання".

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб фактично припинив існування та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, шлюб існує формально. При цьому, позивач не погодився на скасування заочного рішення, що вказує про те, що із відповідачем вони не помирилися.

Судом встановлено, що за час розгляду справи, після винесення рішення суду та до часу розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду сторони не помирилися, що свідчить про небажання позивача зберегти сім`ю.

Суд вважає, що незгода відповідачки на розірвання шлюбу не може бути підставою для скасування заочного рішення суду, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04 травня 2022 року у цивільній справі № 344/710/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бабій О.М.