Справа № 509/871/17
23 серпня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кириченко П.Л.
секретаря Осадченко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -
15 березня 2017 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з 1999 року вона проживає на законних підставах за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту спірний житловий будинок), 08 грудня 2005 року вона належним чином зареєструвала право приватної спільної сумісної власності на Ѕ частини спірного житлового будинку, інша частина належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем після його смерті став відповідач, який фактично спадщину не прийняв, позивачка тривалий час належним чином користується спірним житловим будинком, здійснює будівельні роботи, сплачує комунальні послуги, а тому позивачка просить визнати право власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю.
Рішенням суду від 01 вересня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовлено.

Однак судом не розглянута уточнена позовна заява з якої вбачається уточнені позовні вимоги позивача, а саме:

-з урахуванням її права власності Ѕ частини спірного будинку визнати за нею право власності на іншу його Ѕ частину, а загалом на весь будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та який складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 46,1 м2, житловою 24,4 м2 та підсобною 21,7 м2, веранди «а» площею 18,6 м2, споруд 1, 3, 4;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст.120 ЗК України;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст. 119 ЗК України в порядку набувальної давності і загалом визнати за нею право власності на всю ділянку, площею 0,05 га по вказаній адресі.

Сторони до суду не зявилися.

Згідно ст. 270 ч.1, п.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема стосовно певної позовної вимоги, приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Так судом встановлено, що рішенням суду від 01 вересня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовлено.

Однак, судом не вирішено питання щодо визнання за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст.120 ЗК України та визнання за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст. 119 ЗК України в порядку набувальної давності і загалом визнати за нею право власності на всю ділянку, площею 0,05 га по вказаній адресі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові докази, суд прийшов до висновку про ухвалення додаткового рішення, в якому в уточнених позовних вимогах слід відмовити.

Позивачка посилається, що вона належним чином користується всім спірним житловим будинком, здійснює будівельні роботи, сплачує комунальні послуги, таким чином позивачка вважає, що вона відкрито та публічно володіє з 1999 року тривалий час спірним житловим будинком.

Згідно рішення суду першої інстанції від 02 березня 2012 року ОСОБА_1 зобов`язана не чинити перешкоди відповідачу у користуванні спірним житловим будинком. З матеріалів справи видно, що з серпня 2011 року між сторонами виникли спірні правовідносини, щодо спірного житлового будинку.

Відповідно до судового рішення від 02.03.2012 року ОСОБА_2 є власником Ѕ земельної ділянки площею 0.05 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 119 ч 1 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. 2. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із ст.118 цього Кодексу в межах норм, визначених ст.121 цього Кодексу.

Одною з умов передання земельної ділянки відповідно до ст. 119 ЗК України є добросовісне, відкрите безперервне протягом 15 років її користування. Власником Ѕ частини спірної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 , право власності його не припинено. Таким чином суд вважає, що позивачка під час судового розгляду в цій частині позовних вимог відповідно до ст. 13, 263 ЦПК України не змогла належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги. Крім того відповідно до ст. 119 ч.2 ЗК України набуття права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації, відповідно до ст.ст. 118, 121 ЗК України. Земельна ділянка перебуває на території Таїровської селищної ради. Позивачка з клопотанням до селищної ради не зверталась, а тому суд вважає, що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами, які не порушують її прав та інтересів. З урахуванням вищевказаного суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Позивачка просить визнати право власності на Ѕ частини вищевказаної земельної ділянки в порядку ст. 120 ЗК України.

В ході судового розгляду дійсно встановлено, що вищевказаний житловий будинок перебуває на земельній ділянці, при цьому позивачка не надала відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належних та допустимих доказів, щодо технічної документації на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, однак позивачка не надала належних та допустимих доказів розміру та конфігурації земельної ділянки яка необхідна для обслуговування житлового будинку та на якої перебуває сам житловий будинок.

З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що позивачка під час судового розгляду не обґрунтувала та не довела жодними доказами позовні вимоги щодо визнання право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки в порядку ст. 120 ЗК України, а тому в цій частині в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.141, 270,280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення по справі № №509/871/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, яким:

В задоволені уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кириченко П.Л.