2/465/589/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.08.2022 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Мартьянової С.М.

з участю секретаря Сеньків А.Т.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.04.2014 року у сумі 28500 євро. Судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.04.2014 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, на підтвердження укладення ОСОБА_2 надали розписку. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 , яка на той час перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 отримала від позивачки грошові кошти в сумі 28500 євро. У 2014 році відповідачами було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.03.2020 року шлюб між відповідачами розірвано. 04.03.2020 року позивачкою скеровано вимогу повернути грошові кошти, однак свої зобов`язання за договором позики щодо повернення отриманих грошових ОСОБА_2 не виконала і станом на день подання позову, повідомили, що автомобіль використовується ОСОБА_3 . Ціна позову становить 28500 евро X 28,79 (курс НБУ станом на 11.03.2020 = 820515 гривень). Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають витрати по сплаті судового збору в розмірі 8205,15 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

В подальшому, 11.08.2020 року позивачкою подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та повернення надлишково сплаченого судового збору. В обґрунтування заяви зазначає, що станом на 11.08.2020 року відповідачами повернуто позивачці 750 000, 00 грн. Таким чином, сума боргу відповідачів становить на даний момент 70 515, 00 грн. Відтак в порядку ст.49 ЦПК України просить стягнути з відповідачів 70 515, 00 грн. Крім того, при поданні позовної заяви позивачка сплатила судовий збір в розмірі 8 205, 15 грн. На даний момент, ціна позову становить 70 515, 00 грн., але не менше 840, 80 грн. Отже, поверненню підлягає судовий збір в розмірі 8 205, 15 грн.-840, 80 грн. = 7 364, 35 грн.

Відповідачі рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення.

Відзив на позов відповідачами не подано та жодних клопотань не заявлено.

Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше та відповідачем не подано відзиву у встановлений судом строк.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов до наступного висновку.

12.04.2014 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка на той час перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , отримала від позивачки грошові кошти в сумі 28500 євро.

Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 28500 євро. Факт одержання грошей підтверджується розпискою власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві на першу вимогу.

При винесенні рішення суд керується наступним.

За правилами цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підтвердження своїх доводів і вимог позивачем надано власноручно написану відповідачем розписку, в якій останній підтверджував факт отримання позики із зобов`язанням повернення на першу вимогу.

Таким чином, суд вважає, що розписка є достатніми належними доказами, що підтверджують боргове зобов`язання відповідача в сумі 28500 євро.

Стаття 11 ЦК Ураїни передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договорита іншіправочини.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України підстави позову це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач підставою своїх вимог визначає саме розписку.

Відповідно до п.7 Договору позики у разі, якщо позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, звернувшись до суду.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18.

З огляду на вищевказане, керуючись принципом справедливості, суд вважає, що факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 28500 євро.

Позивач стверджує, що неодноразово звертавла в усній та письмовій формі до відповідача про повернення позичених грошових коштів, проте відповідач так і не повернув борг.

Матеріали справи не містять доказів про належне і повне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Суд, приймаючи до уваги, що станом на 11.08.2020 року відповідачами повернуто позивачці 750 000, 00 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першоюстатті 1049ЦК Українивстановлено,що задоговором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ч.1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В процесі розгляду даної справи представником позивачів було подано заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч.2ст.133ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. На підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України«Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Однак, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» фізичною особою за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на те, що позивачами зменшено позовні вимоги майнового характеру сума судового збору, яка підлягає поверненню розраховується з врахуванням розміру судового збору який сплачується при подачі позову.

Відповідно до абз.4 ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установити у 2020 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні. 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становлять 0,4 х 2102,00 грн. = 840,80 грн. При поданні позовної заяви, мною було сплачено судовий збір в розмірі 8 205,15 грн. На даний момент ціна позову становить 70 515,00 гри., таким чином судовий збір становить 1% х 70 515,00 грн. = 705,15 гри., але не менше 840,80 грн. Отже, поверненню підлягає судовий збір в розмірі 8 205,15 грн. - 840,80 грн. = 7 364,35 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись статтями 5, 10, 12, 13, 33, 76, 81, 141, 228, 259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, статтей 2,7 ЗУ «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.04.2014 року у сумі 70 515 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять гривень) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять гривень) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 7 364 (сім тисяч триста шістдесят чотири гривні) грн. 35 коп. згідно квитанції № 0.0..1 від 11.03.2020 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Мартьянова С.М.