Справа №: 398/3509/21
провадження №: 2/398/340/22
"27" липня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участю секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу №398/3509/21 за позовом ОСОБА_1 до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача державний реєстратор Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Григор Марина Олександрівна, про визнання права власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі Договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року, посвідченого УТБ «Ален» за реєстраційним №509 позивачеві належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок було придбано у ОСОБА_2 . Вказаний договір був зареєстрований у КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.10.2000 року.
На даний момент оригінал правовстановлюючого документу - Договору купівлі-продажу посвідченого УТБ «Ален» за реєстраційним №509, позивачем втрачено.
Універсальна товарна біржа «Ален» припинена як юридична особа, тому позивач позбавлений можливості отримати дублікат договору купівлі-продажу.
Позивач звернувся до КП «Олександрійське міжміське БТІ» з проханням надати копію договору купівлі-продажу та 18.06.2021 року копія договору ним була отримана.
Позивач звернувся до місцевої газети «Олександрійський тиждень» з заявою про розміщення оголошення про втрату договору купівлі-продажу будинку №509 від 25.09.2000 року та 01.07.2021 року у вищезазначеній газеті під №26 (1494) було надруковано відповідне оголошення
18.06.2021 року позивач звернувся до Державного реєстратора Приютівської селищної ради з метою державної реєстрації прав власності на житловий будинок. Проте, 19.07.2021 року позивач отримав відмову у реєстрації, оскільки копія договору-купівлі продажу від 25.09.2000 року №509 не є підставою для державної реєстрації права. В своїй відмові державний реєстратор посилався на ст.657 ЦК України, відповідно до якої договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.
Позивач зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року він не знав, що правочин, відповідно до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначено, що правочини, зареєстровані на товарній біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
Оскільки оригінал договору купівлі-продажу будинку позивачем було втрачено та відновити його неможливо, а також не можливо зареєструвати право власності відповідно до норм законодавства, позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.
Просить встановити за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В судове засіданні позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до поданої заяви просит справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА, ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Відповідач Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представник відповідача не з`явився, причину неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Третя особа державний реєстратор Виконавчого комітету Приютівською селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Григор М.О. в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи - адвокат Ковальов Д.І. надав суду заяву, в якій просит справу розглянути без участі третьої особи та її представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2021 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
З копії договору купівлі продажу від 25.09.2000 року, який, згідно з чинною на час його укладання редакції ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Ален» за реєстраційним номером 509, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, за яким останній придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .
Копія вказаного договору надано представнику позивача листом КП «ОМБТІ» № 74 від 18.06.2021 року.
З копії архівної довідки № 593 від 26.04.2021 року, що видана КП «ОМБТІ», вбачається, що за архівними даними КП «ОМБТІ» ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року, що зареєстрований універсальною товарною біржею «Ален» р/№ НОМЕР_1 та зареєстрований в КП «ОМБТІ» 04.10.2000 року, належало право власності на будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказана інформація актуальна станом на 01.01.2013 року, але не підтверджує відомостей, щодо наявності чи відсутності об`єкта нерухомого майна, або зміни у його складі на дату видачі довідки.
Відповідно до Інформаційної довідки № 266861329 від 21.07.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за параметрами запиту об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 відомості відсутні.
На копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , що виготовлений КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» зазначено, що власником будинку є ОСОБА_1 .
Листом № 524-02-09 від 19.07.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , так як копія договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року №509 не є підставою, в розумінні ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права.
В матерілах справи міститься копія газети «Олександрійський тиждень» №26 (1494) від 01.07.2021 року, де в розділі «Загублені» наявне оглошення наступного змісту «Документи: договір купівлі-продажу житлового будинку, виданий УТБ «Ален» від 25.09.2000 року №509 на ім`я ОСОБА_1 , просимо повернути за винагороду» та зазначений номер телефону.
ОЦІНКА СУДУ
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які діяли на час укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року та підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 , був придбаний в порушення вимог законодавства, яке діяло на час укладення договору, тобто без додаржання вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу.
Згідно ч.1 ст.15, ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто, спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється.
Отже, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника.
В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на право власності майна позивача у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений 25.09.2000 року на товарній біржі "Ален", то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР, Закон України "Про товарну біржу".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі ст.41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до ст.42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Водночас згідно зі ст.47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Однак за загальним правилом, визначеним у ст.ст.47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.
У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі ст.ст.224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК Української РСР), а відповідно до ст.153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Отже, положення ст.227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як ст.15 Закону України "Про товарну біржу" закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення ст.15 Закону України "Про товарну біржу" по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку, укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним.
Згідно зі ст.47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.48 ЦК Української РСР по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Крім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом.
Відповідно до пункту 4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.
Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах, об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в нотаріальній формі.
Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.
Для договорів купівлі-продажу, міни жилого будинку (ст.ст.227, 242 ЦК Української РСР) у разі, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, було установлено обов`язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Окрім того, позивач, обгрунтовуючи свої вимоги виходить з того, що відповідно до законодавства, яке діяло на час укладання договору купівлі-продажу, він набув у власність спірний будинок, здійснив його реєстрацію в КП "Олександрійське міжміське БТІ", також зареєструвався сам у вказаному будинку, однак оригінал договору-купівлі продажу будинку від 25.09.2000 року, який є правовстановлюючим документом на будинок, втрачений. Тому, посилаючись на ст.392 ЦК України вважає, що є наявні підстави для визнання за позивачем право власності на спірний будинок.
Проте, як встановлено судом, договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, згідно з частинами другою, четвертою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Суд звертає, що позивачем на підтвердження факту втрати договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року №509 надано до суду лише звернення до Державної архівної установи Кіровоградської області щодо надання копії договору купівлі-продажу, а не дубліката, а також копію газети «Олександрійський тиждень» з оголошенням-повідомленням про втрату документів. Проте, позивачем не надано доказів щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про втрату документів, тобто не виконано весь комплекс дій, направлених на пошуки зниклого договору купівлі-продажу, тому суд вважає, що у позивача відсутні всі докази існування передумов та підстав для застосування статті 392 ЦК України.
Аналогічна позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 640/3509/19.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі вищевикладеного, суд відмовляє позивачу у задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 263, 264, 265, 273, 280-285 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача державний реєстратор Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Григор Марина Олександрівна, про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання, зареєстроване у встановленому порядку: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, , місцезнаходження: Олександрійський район, с.Попельнасте, вул.Соборна, 3;

Третя особа Державний реєстратор Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, місце знаходження: Олександрійський район, смт.Приютівка, вул.Шкільна, 4. .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА