ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1100/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/888/21 Категорія: 301030000 Коцюбинська Ю. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бородійчука В.Г., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, третя особа - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Жашківської міської ради, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 березня 2002 року придбав будинок в с. Скибин, Жашківського району Черкаської області. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 708.

З 8 квітня 2002 року по 28 грудня 2011 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , яка 19 липня 2013 року звернулась до Жашківського районного суду з позовною заявою про припинення права власності на частку в житловому будинку з надвірними спорудами та визнання права власності.

Справа неодноразово розглядалась судами.

При новому розгляді Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 30 січня 2015 року визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 19 березня 2015 року та Вищий спеціалізований суд України ухвалою від 24 грудня 2015 року вказане рішення залишили без змін.

Проте, при виготовленні позивачем технічного паспорту було з`ясовано, що відповідач в період судового розгляду зареєструвала право власності на весь будинок.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 836577 від 27 листопада 2013 року державним реєстратором Сліпачук Т.С. Жашківського районного управління юстиції Черкаської області.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 836577 від 27 листопада 2013 року державного реєстратора Сліпачук Т.С. Жашківського районного управління юстиції Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 5 408,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для реєстрації позивачем своїх речових прав, необхідне скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав від 27 листопада 2013 року індексний номер 8365677.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та зазначила, що суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які не підлягали до застосування при вирішенні цієї справи та надав невірну оцінку письмовим доказам, фактичним обставинам по справі, які мають значення для справи та дійшов помилкових висновків, а тому просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності, оскільки про державну реєстрацію права власності на спірний будинок позивач був обізнаний з 27 листопада 2013 року, коли відповідач зареєструвала право власності на спірний будинок.

Зазначає, що на час винесення рішення судом першої інстанції предмет спору був відсутній, оскільки вона добровільно, за попередньою домовленістю і з позивачем, подарувала житловий будинок з надвірними спорудами їх сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що застосувавши строки позовної давності, суд порушить цим самим права позивача щодо державної реєстрації права власності.

Крім того, вказує, що 02 червня 2022 року відповідач відчужила за договором дарування спірний житловий будинок та земельну ділянку, чим в черговий раз порушила право власності позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12 серпня 2013 року припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2013 року вказане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, а саме Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, що розташований по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, ОСОБА_1 належить право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 14.11.2013 року зареєстровано право власності на 1/1 житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Крім того, колегією суддів встановлено, що 02 червня 2022 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0058 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, з наведеної норми права способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку заявленим позивачем позовним вимогам, правильно виходив із того, що права позивача підлягають захисту та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу, що наразі у сторін відсутній спір про право власності. Судом першої інстанції вірно вказано про те, що позивач вимушений звернутись до суду виключно з тієї підстави, що відсутній інший спосіб скасувати попередній запис про право власності на будинок.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, право власності позивача на ѕ частини будинку встановлено судовим рішенням, є непорушним та підлягає державній реєстрації.

Тому для реєстрації позивачем своїх речових прав, необхідне скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав від 27 листопада 2013 року індексний номер 8365677.

Щодо тверджень ОСОБА_1 , що позивачем пропущено строк позовної давності, то колегія суддів враховує наступне.

У даній справі встановлено порушення права власності ОСОБА_2 на частку спірного житлового будинку, виходячи з того, що за відповідачкою зареєстровано право власності на цілий будинок, а не на належну їй ј частини, на підставі скасованого судового рішення.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем по суті заявлено негаторний позов, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Доводи наведені в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Судді: