Дата документу 15.08.2022 Справа № 554/7917/22
Провадження № 2/554/3700/2022
УХВАЛА

іменем України

про залишення позовної заяви без руху

15 серпня 2022 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінік Ко» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2022 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Домінік Ко» із позовною заявою, в якій просить: скасувати наказ № 69/2 від 12 липня 2022 року про звільнення його, ОСОБА_1 , за пунктом 3 статті 40 КЗпП України та зобов`язати ТОВ «Домінік Ко» поновити ОСОБА_1 на посаді «Підсобний робітник 2-го розряду» із 13 липня 2022 року; зобов`язати ТОВ «Домінік Ко» виплатити позивачу заробіток за час вимушеного прогулу (починаючи з 13 липня 2022 року) з розрахунку розміру середнього заробітку на даній посаді в інших працівників ТОВ «Домінік Ко» за останні півроку.

Подана позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Статтею 175 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, як видно зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , останній, викладаючи обставини справи, обмежився лише посиланням на ті обставини, що він був прийнятий на роботу в ТОВ «Домінік Ко» як підсобний робітник 2-го розряду із 16 травня 2022 року. Наказом № 69/2 про припинення трудового договору від 12 липня 2022 року його було звільнено із цієї посади згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України, чим порушені його права та інтереси. Вважає, що роботодавець при його звільненні не мав фактичних підстав для прийняття такого рішення, через що рішення не є обґрунтованим, вмотивованим і документально належним чином підтвердженим. Крім того, звертався до управління Держпраці у Полтавській області, а також до Державної служби України з питань праці (м. Київ) зі скаргою на відповідача.

При цьому, позивач посилається на свою скаргу, адресовану органам Держпраці України, яка, за його твердженнями, містить детальний опис подій цієї справи, не зазначаючи безпосередньо в самій позовній заяві, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість спірного наказу про його звільнення.

Натомість, подана позовна заява містить припущення та міркування позивача про те, що діями окремих посадових осіб, докладно описаними у скарзі, відповідач нібито може переслідувати щодо ОСОБА_1 такі цілі, як свідоме завдання шкоди діловому авторитету позивача (шляхом створення іміджу лінька та нероби), отримання грошових коштів шляхом введення одного (або декількох) фіктивних працівників, в той час як їх роботу виконуватиме тільки один, який через короткий проміжок часу (місяць-два) сам звільниться через фізичну втому або його звільнять під будь-яким іншим приводом (у тому числі і вигаданим, як у його випадку). Серед іншого, зазначає про існування нібито «злочинного угруповання» із окремих посадових осіб ТОВ «Домінік Ко» тощо.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КПК України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках , зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Тобто, предметом спору у вищевказаній позовній заяві є, зокрема, питання незаконності звільнення позивача з роботи.

Поновлення на роботі особи, право на працю якої порушено, відбувається внаслідок скасування наказу про звільнення працівника. Дані вимоги в кінцевому результаті стосуються основної вимоги позивача щодо поновлення його на роботі.

Однак, у поданій позовній заяві її автором залишені поза увагою, правові підстави, за яких позивач оскаржує наказ про своє звільнення, оскільки в ній не зазначено конкретних обставин на підтвердження позовних вимог, що за своїм загальним змістом призвели б до дійсного та ефективного поновлення порушених трудових прав особи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Перелік заяв по суті справи є вичерпним, до яких законодавцем віднесено, зокрема, позовну заяву.

Відтак, посилання позивача на інші документи (скарги, листування тощо), в яких нібито можливо відшукати виклад обставин, якими він, звертаючись до суду, обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, є неприпустимим і не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, оскільки мав би це зробити саме в позовній заяві.

Суд при прийнятті цієї ухвали враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Тобто, право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, то позивачу необхідно запропонувати привести її у відповідність до положень цивільного процесуального закону, надавши позовну заяву в новій редакції з дотриманням приписів п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо викладу безпосередньо в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а також надання копії (екземпляру) такої позовної заяви для відповідача.

Таким чином, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали у встановлений строк, тобто якщо вказані недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінік Ко» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання позивачем ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Андрієнко