БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1090/22
Провадження № 2/497/410/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Болград матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом (а.с.1-3), який згодом уточнили (а.с.155-158), та просять постановити рішення, яким:

- визнати за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на 1/9 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на 5/9 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті діда - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за позивачем, ОСОБА_2 , право власності на 3/9 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Свої вимоги мотивують тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи "колгоспний двір", та станом на 14 квітня 1991 року в зазначеному домоволодінні проживали голова двору - ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , дружина голови двору - ОСОБА_2 , яка є позивачем по даній справі, та відповідно кожному члену колгоспного двору належить домоволодіння у рівних частках по 1/3 кожному. Позивач ОСОБА_2 звернувшись до державного реєстратора з питання реєстрації права власності на належну їй частку зазначеного домоволодіння, отримала відмову в реєстрації права власності як за членом колгоспного двору в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Також позивачі стверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . Фактом проживання та реєстрації разом зі спадкодавцем в одному домоволодінні, вони позивачі успадкували належну йому частку домоволодіння, а також батько ОСОБА_4 (який наразі є померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у рівних частках по 1/9 кожний. Однак позивачам було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який залишив заповіт на ім`я онука ОСОБА_1 . Однак, він позивач ОСОБА_1 не може оформити свої спадкові права, з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкове майно, в зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.06.2022 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 04.07.2022 року о 09:00 годині.

Підготовчі засідання, призначені на 04.07.2022 року, 18.07.2022 року були відкладені в зв`язку з наміром позивачів уточнити позовні вимоги, та в останнє призначено на 18.08.2022 року о 10:00 годині (а.с.133).

У підготовче засідання 18.08.2022 року:

- позивачі, будучи повідомленими належним чином, до суду не з`явились, на адресу суду надіслали кожен окремо заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.31, 162, 154, 163).

- представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду неодноразово надсилав відзиви, у яких позовні вимоги визнає та просив провести розгляд справи без його участі (а.с.30, 135, 145, 164).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до суспільної групи «Колгоспний двір», до складу якого входили:

-голова двору ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

-дружина голови двору ОСОБА_2 ,

-син подружжя ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

що підтверджується довідками Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 04.07.2018 року за №483 та №261/02-17 від 03.08.2022 року (а.с.39,147).

На підставі Постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 року №1353-19 було змінено назву населеного пункту с. Жовневе Болградського району Одеської області на с.Каракурт Болградського району Одеської області (а.с.161).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивачка та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 мала намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння як член колгоспного двору, однак державний реєстратор відмовив позивачу у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на частку житлового будинку за названою адресою (а.с.33).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивачі реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачка ОСОБА_2 будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , не може зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку.

З цих підстав, суд дійшов до висновку, що всі члени колгоспного двору володіли домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках, тобто: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частках по 1/3 частці кожний (а.с.39).

А відтак вимоги позивачки ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню частково, в частині визнання права власності на 1/3 частку вказаного домоволодіння, а не 3/9, як нею заявлено в позові.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , запис акту про смерть №35 від 11.10.2010 року, складений Виконавчим комітетом Жовтневської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13,140).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом першої черги були:

- батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 виданого Жовтневою (Каракуртською) сільською радою Болградського району Одеської області від 20.05.1976 року (а.с.14);

-мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 виданого Жовтневою (Каракуртською) сільською радою Болградського району Одеської області від 20.05.1976 року (а.с.14);

-дружина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Жовтневою (Каракуртською) сільською радою Болградського району Одеської області від 03.10.1999 року (а.с.15);

-син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Жовтневою (Каракуртською) сільською радою Болградського району Одеської області від 09.10.2000 року (а.с.10);

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: батько спадкодавця ОСОБА_4 , мати спадкодавця ОСОБА_2 , дружина спадкодавця ОСОБА_5 , син спадкодавця ОСОБА_1 .

Померлий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по день своєї смерті (а.с.148).

З відповіді приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. № 567№01.16 від 05.08.2022 року, вбачається, що спадкова справа, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 - не заводилась (а.с.152), що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.153).

Положеннями ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 у рівних частках прийняли його батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 , кожний по 1/12 частці.

Разом з цим, позивач ОСОБА_2 не заявляла вимог про визнання за нею права власності на 1/12 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті сина ОСОБА_3 .

Дружина померлого ОСОБА_5 взагалі до суду не зверталася з позовними вимогами в рамках цієї цивільної справи.

Згідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 , запис акту про смерть №475 від 03.04.2018 року, складений Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_5 (а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 5/12 (1/3 як члена колгоспного двору + 1/12 успадкована після смерті сина) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 .

За час свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким будинок, за адресою: АДРЕСА_1 та будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.51 зворотна сторінка). Даний заповіт посвідчено 14.09.2015 року секретарем Жовтневої (Каракуртської) сільської ради Болградського району Одеської області Пашали М.М.

Відповідно до довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області №286/02-17 від 18.08.2022 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що вказане у заповіті від імені ОСОБА_4 за № 106 від 14.09.2015 року та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є одним і тим же домоволодінням згідно з записами господарської книги № 7 за 2011-2015 роки (а.с.164 зворотна сторінка).

Крім цього, Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області довідкою №262/02-17 від 03.08.2022 року підтвердила допущення помилки в тексті заповіту при його посвідченні секретарем виконавчого комітету Жовтневої сільської ради, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вказано помилково, правильна адреса: АДРЕСА_1 (а.с.146).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 спільно зі спадкодавцем були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 та невістка ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області №484 від 04.07.2018 року (а.с.39).

Таким чином, спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 , посвідченим 14.09.2015 року секретарем Жовтневської (Каракуртської) сільської ради Болградького району Одеської області Пашали М.М., зареєстрований в реєстрі за 109 є ОСОБА_1 , позивач по справі та ОСОБА_6 .

З матеріалів спадкової справи наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ангбун М.І., щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 вбачається (а.с.34-131), що з заявами до нотаріуса звернулись:

- 29.06.2022 року донька померлого ОСОБА_6 (а.с.38), яка відмовилась від прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_4 , посвідченого 14.09.2015 року секретарем Жовтневської (Каракуртської) сільської ради Болградького району Одеської області Пашали М.М. за №109

- 29.06.2022 року онук померлого ОСОБА_1 , який приймає спадщину, в частині належній діду ОСОБА_4 на підставі заповіту, посвідченого 14.09.2015 року секретарем Жовтневської (Каракуртської) сільської ради Болградського району Одеської області Пашали М.М за № 109 (а.с.50).

Як було встановлено судом в даному рішенні вище, ОСОБА_4 на час його смерті належало 5/12 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (1/3 як члена колгоспного двору + 1/12 успадкована після смерті сина).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 заявами від 04 липня 2018 року, поданими приватному нотаріусу Агбун М.І. Болградського районного нотаріального округу Одеської області відмовилася від одержання обов`язкової частки у спадщині та від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.37 та а.с.37 зворотна сторінка)

Разом з цим, згідно постанови від 10.06.2020 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. - відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок на ім`я спадкодавця (а.с.21).

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ч.1 ст.1245 ЦК України визначено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Статтею 1261 ЦК України визначено коло спадкоємців за законом першої черги, а саме: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 і успадкував 5/12 частин домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а не на 5/9, як зазначено в позовних вимогах.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно зі ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності в порядку спадкування є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.182, 328, 216-1218, 1221, 1262, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10, 13, 81-83, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем с. Каракурт (колишня назва с.Жовтневе), РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/12 частку домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем с. Каракурт (колишня назва с.Жовтневе), РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 5/12 часток домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/3 частку домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева