Справа № 669/113/22
Провадження № 2/669/73/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Давидюка О.І.,

з участю: секретаря судового засідання Дем`янюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Білогір`я в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Білогірський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та розірвання договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (далі по тексту приватний нотаріус Бондар І.М.), Білогірський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі по тексту Білогірський відділ ДВС), з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1339, вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. від 13 травня 2019 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд розірвати договір іпотеки, укладений 26 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 26 вересня 2008 року між її, позивача, сином ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № HMBWGА, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в сумі 19733,76 доларів США та зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та інші передбачені договором платежі, при цьому, строк повернення кредиту 26 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір іпотеки від 26 вересня 2008 року, відповідно до якого позивач передала відповідачу належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме предмет іпотеки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03 квітня 2013 року боржник по кредитному договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА та відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до якої збільшили загальну суму коштів, яку відповідач зобов`язувався надати, а позичальник повернути кошти з 19733,76 доларів США до 25059,21 доларів США, чим було збільшено розмір зобов`язання.

Крім того, згідно п. 8 додаткової угоди збільшено термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за кредитним договором із загальної (3 роки) до 50 років.

В подальшому відповідач звернувся в суд з позовом до боржника за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА про стягнення заборгованості по кредиту.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року в справі № 127/20421/14-ц задоволено позов відповідача та стягнено з боржника за кредитним договором кошти в сумі 29019,94 долари США.

Однак, незважаючи на наявність вищевказаного судового рішення, відповідач звернувся до Білогірського відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 13 травня 2019 року № 1339, виданого приватним нотаріусом Бондар І.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що про наявність оскаржуваного виконавчого напису та заборгованості за кредитним договором їй, позивачу, стало відомо з часу отримання постанови начальника Білогірського відділу ДВС Міняйла Г.В. про відкриття виконавчого провадження № 67852115 (17 грудня 2021 року).

Також, з виконавчого напису від 13 травня 2019 року № 1339, виданого приватним нотаріусом Бондар І.М., їй стало відомо, що за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА відповідач продовжував нараховувати проценти та пеню після звернення до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за даним кредитним договором.

При цьому, будь-яких повідомлень про наявність заборгованості по кредитному договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА та звернення стягнення на предмет іпотеки від АТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Бондар І.М. вона не отримувала.

Таким чином, позивач, не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, була позбавлена можливості заперечувати проти вимоги відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів, а відтак вважає, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано умови щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем.

Крім того, безспірність боргу в даному випадку виключається, оскільки спір по заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА вже вирішувався рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року в справі № 127/20421/14-ц.

Разом з тим, з виконавчого напису вбачається, що відповідач станом на 13 травня 2019 року нарахував позивачу за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА за період з 26 вересня 2008 року по 25 лютого 2019 року заборгованість за кредитом в сумі 17948,42 долари США, заборгованість за відсотками в сумі 9794,36 долари США, комісію в сумі 3684,23 долари США та пеню в сумі 51315,63 долари США.

Вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення) або ж закінчення строку кредитування (26 вересня 2018 року) не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

До того ж, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом Бондар І.М. при вчиненні виконавчого напису від 13 травня 2019 року № 1339 не було враховано того, що з дня виникнення у стягувача права вимоги (рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року) минуло більше, ніж три роки.

З приводу вимоги про розірвання договору іпотеки позивач зазначила, що додатковою угодою, яка була укладена без її відома між позичальником та відповідачем 03 квітня 2013 року, збільшено розмір основного зобов`язання з 19733,76 доларів США до 25059,21 доларів США, що в свою чергу збільшило ризики неналежного виконання такого основного зобов`язання.

Крім того, згідно п. 8 додаткової угоди збільшено термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за кредитним договором із загальної (3 роки) до 50 років.

При цьому, у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА жодні зміни до іпотечного договору, предметом якого є її, позивача, нерухоме майно, не вносились.

Вважає, що укладення додаткової угоди від 03 квітня 2013 року до кредитного договору є істотним порушенням іпотечного договору від 26 вересня 2008 року другою стороною, а саме відповідачем, оскільки внаслідок укладення вказаної додаткової угоди позивач значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме значно збільшені ризики неналежного виконання кредитного договору.

Крім того, посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, де пред`являючи до суду вимогу про дострокове повернення позики, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки пені. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року в справі № 127/20421/14-ц задоволено позов відповідача та стягнено з боржника за кредитним договором кошти в сумі 29019 доларів США 94 центи, відповідач таким чином без відома позивача (іпотекодавця) змінив умови основного зобов`язання (кредитного договору), чим також істотно порушив іпотечний договір від 26 вересня 2008 року, тому іпотечний договір підлягає розірванню.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року забезпечено позов шляхом зобов`язання приватного виконавця зупинити стягнення на підставі виконавчого напису.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

Третя особа Білогірський відділ ДВС про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився.

Приватний нотаріус Бондар І.М. про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, однак надіслала клопотання від 14 квітня 2022 року № 365/01-16, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HMBWGА, відповідно до умов якого останньому надано кредит на строк до 26 вересня 2018 року в розмірі 19733,76 доларів США (а.с. 28-36).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 26 вересня 2008 року, відповідно до якого позивач передала відповідачу належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-27).

В подальшому, 03 квітня 2013 року боржник по кредитному договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА ОСОБА_2 та відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до якої збільшили загальну суму коштів, яку відповідач зобов`язувався надати, а позичальник повернути кошти з 19733,76 доларів США до 25059,21 доларів США (а.с. 37-41).

В 2014 році АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА в розмірі 29019,94 долари США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року в справі № 127/20421/14-ц вищевказаний позов задоволено в повному обсязі та стягнено з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в сумі 29019,94 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року еквівалентно 403087,02 грн, а саме: 19347,26 доларів США заборгованість за кредитом, 3578,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1338,94 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3356,41 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 18 доларів США штраф (фіксована частина) та 1381,04 доларів США штраф (процентна складова), а також 3654 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 47-48, 80).

Також, встановлено, що 13 травня 2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 1339, яким на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2008 року запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та власником якого є поручитель ОСОБА_1 , в рахунок заборгованості за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА заборгованості за кредитом в сумі 17948,42 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 9794,36 доларів США, комісії в сумі 3684,23 доларів США та пені в сумі 51315,63 доларів США, а всього 82742,64 долари США, що за курсом НБУ станом на 25 лютого 2019 року становить 2235483,72 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису в сумі 3500 грн (а.с. 46).

Начальником Білогірського відділу ДВС Міняйлом Г.В. за вищевказаним виконавчим написом приватного нотаріуса Бондар І.М. від 13 травня 2019 року № 1339 відкрито виконавче провадження ВП № 67852115 (а.с. 13-16).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).

Наявність на час вчинення виконавчого напису спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором не свідчить про безспірність такої заборгованості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 755/1960/18 (провадження № 61-46254св18).

Як встановлено судом, приватним нотаріусом Бондар І.М. будь-яких дій щодо отримання достовірних даних на підтвердження безспірності заборгованості вчинено не було.

До того ж, звернувшись в 2014 році до суду з позовом до боржника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за укладеним договором, кредитор (стягувач) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» використало своє право дострокового повернення несплаченої суми кредиту та процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України шляхом стягнення цих коштів в судовому порядку.

Таким чином, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення) не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не мав права нараховувати проценти та неустойку (пеню) за кредитом після дострокового стягнення всієї суми заборгованості та, крім того, поза межами строку дії кредитного договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірність розміру заборгованості, нотаріус не впевнився в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Отже, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а відтак позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

До того ж, в силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не позбавлений права звернутися за стягненням кредитної заборгованості, якщо така за його баченням існує, в судовому порядку.

Що ж стосується вимоги позивача ОСОБА_1 розірвати укладений між сторонами договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА, то суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Встановлено, що 03 квітня 2013 року боржник по кредитному договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА ОСОБА_2 та відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої збільшили загальну суму коштів, яку відповідач зобов`язувався надати, а позичальник повернути кошти з 19733,76 доларів США до 25059,21 доларів США (а.с. 37-41).

Крім того, згідно п. 8 вказаної додаткової угоди збільшено термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором із загальної (3 роки) до 50 років.

Також, як вбачається зі змісту додаткової угоди до кредитного договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА жодних змін до іпотечного договору, предметом якого є нерухоме майно позивача, не внесено.

Тобто, укладаючи з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір іпотеки від 26 вересня 2008 року на забезпечення кредитного договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА, позивач ОСОБА_1 добросовісно розраховувала на належне виконання кредитного договору, з умовами якого вона була ознайомлена, об`єктивно оцінюючи ризики які вона несе у разі невиконання кредитного договору позичальником в розмірі вартості предмета іпотеки.

При цьому, будь-яких доказів того, що позивач ОСОБА_1 , як поручитель по кредитному договору від 26 вересня 2008 року № HMBWGА, була повідомлена про укладення додаткової угоди та обізнана з її умовами, суду не надано.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, пред`являючи до суду вимогу про дострокове повернення позики, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки пені. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Отже, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року в справі № 127/20421/14-ц задоволено позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнено з боржника ОСОБА_2 за кредитним договором кошти в сумі 29019,94 доларів США, відповідач таким чином без відома позивача (іпотекодавця) змінив умови основного зобов`язання (кредитного договору), чим також істотно порушив іпотечний договір від 26 вересня 2008 року.

Таким чином, враховуючи наведене, іпотечний договір від 26 вересня 2008 року підлягає розірванню у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною (відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, який був сплачений нею при поданні позовної заяви за дві позовні вимоги в загальній сумі 1984,80 грн та при поданні заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грн, що разом складає 2481 грн (а.с. 1, 2, 53).

Керуючись ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, ст. ст. 1, 19 Закону України «Про іпотеку», ст. 651 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 229, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та розірвання договору іпотеки задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 травня 2019 року № 1339, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Розірвати договір іпотеки, укладений 26 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № HMBWGА.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 гривні.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. І. Давидюк