Номер провадження: 22-ц/813/8565/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі :

головуючого-судді Ігнатенко П.Я.,
суддів: Полікарпової О.М.,
Склярської І.В. за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання неправомірним, скасування рішення житлової комісії та зобов`язання відновити на квартирному обліку, -
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом , посилаючись на те, що перебував на військовій службі до 01.08.2018 року у військовій частині НОМЕР_1 , звільнений у запас на підставі наказу №147 командувача військової частини . До звільнення перебував на квартирному обліку, вислуга років понад 20 років. Зазначає, що незаконно знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2018 року на підставі п.п. 2.16, 2.18 абзацу 4 наказу Міністра Оборони України від 30.11.2011 року №737, хоча на момент проведення житлової комісії вже був прийнятий наказ МОУ №380 від 31.07.2018 року, яким в п. 4 передбачено , що за військовослужбовцями та членами їх семей, в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх семей, що потребують поліпшення житлових умов до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання. Отже, з урахуванням того, що позивача було зараховано на квартирний облік з 14.11.2003 року, житлова комісія неправильно застосувала норми наказу МОУ №737 від 31.11.2011 року, позивач просить визнати неправомірним, скасувати зазначене рішення житлової комісії в частині зняття з квартиного обліку ОСОБА_1 та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 відновити позивача на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 .
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 липня 2022 року позов задоволено в повному обсязі. Вирішено: визнати неправомірним, скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2018 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 відновити ОСОБА_1 на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із даним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що на підставі ст. 255 ЦПК України рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Скаржник просить взяти до уваги, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції судів щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій. Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року, справа №362/643/21. Окрім того, скаржник посилається на неналежне повідомлення військової частини про розгляд справи судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В ході апеляційного розгляду представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.
Позивач ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Представник третьої особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, посилаючись на розгляд справи судом першої інстанції за межами юрисдикції.
Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи визначено склад колегії: Ігнатенко П.Я., Воронцова Л.П., Полікарпова О.М.
В зв`язку з відпусткою суддя Воронцова Л.П., в результаті повторного розподілу справи замінена на суддю ОСОБА_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія судді дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги про поновлення порушених прав, посилаючись на незаконне зняття його з квартирного обліку, як військовослужбовця, звільненого в запас.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України прямо передбачено, що військова служба належить до служби публічної.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/16744/17 (провадження № 12-255гс18) зароблено висновки, що: «до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження №14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №806/104/16за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 застосовував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зокрема, у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 132/711/20 (спір щодо протиправності рішення житлово-побутової комісії військової частини про зняття звільненого з військової служби у запас військовослужбовця з квартирного обліку та виключення його зі списків загальної і пільгової черг квартирного обліку військової частини).
Для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року, (справа № 362/643/21) відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 553/4650/14-а (К/9901/1396/18) (провадження № 11-930апп18) зроблено висновок, що «державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Розрахунки й обґрунтування до показників видатків на соціальні потреби у проектах державного бюджету України та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 КАС України справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу (…) здійснення, надання, одержання соціальних виплат розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними».
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
З метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, гарнізонах створюються житлові комісії (пункт 1.6 Інструкції затвердженої Наказом № 737).
У спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій щодо квартирного обліку та забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.
Військова служба є різновидом служби публічної.Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій квартирного обліку та забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.
Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкцій, затверджених Наказом №737 та Наказом №380, оскаржив діяння відповідача, житлова комісія якого незаконно зняла позивача з квартирного обліку як військовослужбовця, звільненого в запас. Соціальна гарантія, якої, як він вважав, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).
З урахуванням наведеного спір позивача з відповідачем є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду. Вважаючи, що спори стосовно рішень житлових комісій військових частин треба розглядати за правилами адміністративного судочинства, бо вони стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також порядок призначення та надання таких гарантій (пільг).
Згідно до приписів частини 1,2, 4 статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі. Роз`яснити позивачу право звернення до суду в порядку Кодексу адміністративного судочинста України.
У разі закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якої віднесено розгляд такої справи.
Керуючись ст.ст. 374, 377, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 липня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання неправомірним, скасування рішення житлової комісії та зобов`язання відновити на квартирному обліку,- закрити.
Роз`яснити позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи до суду першої інстанції адміністративної юрисдикції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Головуючий П.Я.Ігнатенко
Судді: О.М.Полікарпова
І.В.Склярська