Справа № 314/161/20
Провадження № 2/314/64/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2022 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А. В., розглянувши в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZРVLGA00000119 від 21.11.2007 у розмірі 12326,82 доларів США.

У своїй позовній заяві Позивач зазначив, що у порушення закону та умов договору відповідач свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 19.12.2019 відповідач має заборгованість 61899,61 доларів США, яка складається з: 18443,09 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12326,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3351, 20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 27778,50 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 12325,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

18.02.2020 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача, ОСОБА_1 , адвокат Ведмедовська Г.О. 24.03.2020 надіслала до суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності.

01.08.2022 представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, проти задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» вже здійснював стягнення заборгованості як у судовому, так й позасудовому порядку, отримавши виконавчий напис, який пізніше було скасовано Вільнянським районним судом Запорізької області. Також представник позивача зазначила, що пред`явлення вимоги про повно дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та розпочинає перебіг позовної давності, тому кінцевим строком для звернення до суду є 2017 рік, однак банк звернувся із позовною заявою до суду лище у 2020 році.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 21.11.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZPVLGA00000119, за яким останній отримав кошти у розмірі 25 606,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2014.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 19.12.2019 відповідач має заборгованість 61899,61 доларів США, яка складається з: 18443,09 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12326,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3351, 20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 27778,50 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 12325,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

У липні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою про звернення стягнення на майно.

11.11.2014 Вільнянським районним судом Запорізької області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

У квітні 2018 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. із заявою про видачу виконавчого напису, яким стягнути з мене заборгованість за вищевказаним кредитним договором.

10.04.2018 ПАТ КБ «Приватбанк» отримав виконавчий напис № 2168.

Не погоджуючись із вищевказаним нотаріальним написом, ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував зокрема тим, що під час видачі виконавчого напису не було дотримано порядку його видачі та на час видачі виконавчого документу сплив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості.

11.12.2018 р. Вільнянський районний суд Запорізької області було вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем № 2168 від 10.04.2018 року, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення набрало законної сили 11.01.2019.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості.

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексую

24.03.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності у якій вказано, що є підстави для застосування строку позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився ще у 20.11.2014. У 2014 році банк використав своє право на звернення до суду із вимогою до відповідача про звернення стягнення заборгованості. Натомість банк звернувся до суду про стягнення заборгованості лише у січні 2020 року. Також у позивача відсутні будь-які підстави для зупинення чи переривання строків позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це важливий інститут, який лежить на перетині процесуального і матеріального права, а тому помилки у застосуванні положень цього інституту потенційно можуть загрожувати порушеннями абсолютно будь-яких прав людини. Тому вкрай важливо розглядати позовну давність через призму міжнародних стандартів у сфері захисту прав людини, вироблених міжнародними судовими інституціями.

Позовна давність тісно пов`язана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є «одним із фундаментальних аспектів верховенства права». Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи її із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу». Таким чином, сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо наявних прав та обов`язків. Така мета слідує із принципу верховенства права, проголошеного в Преамбулі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ця мета імпліцитно пронизує усі статті Конвенції.

Представник відповідача, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, просить застосувати строк позовної давності.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж за даним кредитним договором був здійснений 27.01.2014.

Натомість до суду Банк звертається із позовними вимогами про стягнення заборгованості по спливу майже шести років. Тобто, після закінчення строків позовної давності.

Крім того, згідно висновку постанови Великої Палати ВС від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, що звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни.

Отже, враховуючи вищевикладене, також той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом лише 15.01.2020, то суд приходить до висновку, що банком пропущено межі установленого законом строку позовної давності. При цьому, клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв, доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009року №14«Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Крім того згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 9, 10, 12-13, 18, 81, 141, 263-265, 272, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

10.08.2022