РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/2591/21

Провадження № 22-ц/4815/825/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Вейтас І.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2021 року позивач в особі акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.07.2019 року відповідачка ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети - Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідачки станом на 20.08.2021 року виникла заборгованість в сумі 14614,29 грн., яка складається з: 10084,06 грн. заборгованість за кредитом; 4530,23 грн. заборгованість за відсотками.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10084 (десять тисяч вісімдесят чотири) грн. 06 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент Банк» судовий збір в сумі 1566 (одна тисяча п`ятсот шістдесят шість) грн. 33 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ «Акцент-Банк» подавапеляційну скаргу, в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої вона погодилася, що анкета-заява разом з правилами користування карткою, умовами та правилами надання банківських послуг, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Більш того, відповідачка підтвердила, що в подальшому самостійно зобов`язується знайомитись зі всіма змінами умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів та неустойки з відповідача є правильним.

З урахуванням наявності паспорту споживчого кредиту, який підписаний позичальником, вважають, що відповідач обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Просить рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується в частині стягнення заборгованості за відсотками, а тому в іншій частині не переглядається.

Судом встановлено, що 08.07.2019 року відповідачка ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети - Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Станом на 20.08.2021 року, за розрахунком банку, заборгованість відповідачки становить всього 14614,29 грн., яка складається з: 10084,06 грн. заборгованість за кредитом; 4530,23 грн. заборгованість за відсотками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальниці розмір кредиту і процентна ставка не зазначені (а.с. 6 зворот).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в стягненні відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи по картці, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Так, у третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 200000 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення,…

Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" не зазначений в підписаній відповідачем анкеті-заяві серед документів, що складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Загалом цей паспорт не підтверджує факту ознайомлення відповідачки з реальною вартістю кредиту, розміру процентної ставки та строками її погашення.

Крім того, наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту не містить реального підпису відповідача (а.с.7)

Слід враховувати, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Зазначалось, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Додані позивачем витяги з Умов та Правил, тарифів також не містять підпису відповідача та в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що саме з цими тарифами та Умовами і правилами ознайомився відповідач та погодився з ними.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідачці оформлено кредитну картку «Зелена», витяг з тарифів обслуговування якої надано позивачем, оскільки анкета-заява не містить такої інформації.

В анкеті-заяві позичальниці ОСОБА_1 від 08 липня 2019 року не зазначені процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

За таких обставин, надані позивачем витяг з Тарифів та з Умов та правил, паспорт кредиту не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 08 липня 2019 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: І.В. Вейтас

С.С. Шимків