Справа № 200/4931/19
Провадження № 2-др/202/45/22
08 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Бєсєди Г.В.
за участю секретаря - Свити Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2022 позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договорів оренди землі задоволено. Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0097, площею 0,0007 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року. Визнано поновленим на тих самих умовах на той самий строк до 15.04.2033 року договір оренди земельної ділянки від 25 лютого 2004 року по АДРЕСА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0096, частка площі 0.0030 га. в редакції Додаткової угоди від 15 серпня 2018 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Корнілова Еліна Юріївна звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Представник Дніпровської міської ради надав заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в обґрунтування яких зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування, представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Наголошував, що сума витрат на правничу допомогу значно завищена.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом по справі не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 на сплату судового збору та професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру у сумі 1 536, 80 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то судові витрати підлягають стягненню з Дніпровської міської ради на її користь в сумі 1 536, 80 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представником ОСОБА_1 з метою документального підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 01.06.2018, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Корніловою Е.Ю., додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.06.2018, укладену 14.02.2019 між ОСОБА_1 та адвокатом Корніловою Е.Ю., протокол узгодження розміру гонорару до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019, звіт адвоката до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019, за яким вартість виконаних робіт адвокатом склала 5 000 грн.

Звіт адвоката до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2018 та додаткової угоди від 14.02.2019 містить опис наданих адвокатом послуг, що спростовує доводи представника Дніпровської міської ради.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні підтверджених матеріалами справи витрат позивача на правничу допомогу, судом встановлено надання останньому правничої допомоги у вигляді складання позовної заяви, складання відповіді на відзив, складання заяви з процесуальних питань щодо судових витрат, ознайомлення з матеріалами справи та участь у судових засіданнях.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги складність даної справи, суд приходить до висновку, що відшкодування відповідачем понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 5 000 грн. відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає стягненню з відповідача у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда