Провадження № 2/161/1159/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у зареєстрованому шлюбі, визначення часток у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

16.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 . Шлюб між ними укладено в 1964 році в Казахстані. На підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2007 року на ім`я дружини придбано квартиру АДРЕСА_1 . Отже, після смерті дружини залишилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_5 залишила заповіт, яким заповіла все належне їй майно їх спільній дочці ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом. Ще одним спадкоємцем І черги після смерті ОСОБА_5 є їх син ОСОБА_2 . Він також подав заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини. Оскільки, відповідачі відмовились від спадщини, то він, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, вирішив оформити свої права на спадкове майно і звернувся до приватного нотаріуса м. Луцька Палецької І.Ю., подавши заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про праву на спадщину. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно частку в квартирі АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено відсутність у нього доказу про укладання шлюбу з ОСОБА_8 , а саме: свідоцтва про укладення шлюбу. Оскільки, шлюб було зареєстровано не на території колишньої УРСР, у нотаріуса відсутня можливість отримати дані про реєстрацію шлюбу шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Зазначає, що у нього не має можливості самостійно отримати повторне свідоцтво про укладення шлюбу, так як їх шлюб було укладено в селищній раді Приозерний Зайсанського району Східно-Казахстанської області 17.02.1964 року. В його паспорті є відмітка про укладення шлюбу з ОСОБА_9 , 1938 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищевказаній селищній раді. Разом з тим, зауважує, що у свідоцтві про народження дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено місце її народження селище Приозерний Тарбагатайського району Східно-Казахстанської області Республіки Казахстан (район перейменовано).

На підставі викладеного просить суд: встановити факт реєстрації його шлюбу з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладеного в селищній раді Приозерний Зайсанського району Східно-Казахстанської області 17.02.1964 року; визнати за ним в майні подружжя на праві власності 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

До початку судового засідання представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16632790 від 13.11.2007 року.

Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 29.10.2004 року залишила заповіт, яким все належне їй майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла своїй дочці ОСОБА_7 .

Разом з тим, на дату розгляду даного спору ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_11 ».

Судом встановлено, що ОСОБА_12 відмовилась від прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом, що підтверджується її заявою від 03.12.2021 року, поданою приватному нотаріусу Палецькій І.С.

Отже, у даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ще одним спадкоємцем І черги після смерті ОСОБА_5 є її спільний з позивачем син ОСОБА_2 . Він також подав заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини від 01.12.2021 року.

Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та не заявив про відмову від її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦПК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, позивач належним чином оформити право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не має можливості через відсутність у нього доказу про укладання шлюбу з ОСОБА_8 , а саме: свідоцтва про укладення шлюбу, про що 02.12.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно частку в квартирі АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено відсутність у позивача доказу про укладання шлюбу з ОСОБА_8 , а саме: свідоцтва про укладення шлюбу. Оскільки, шлюб було зареєстровано не на території колишньої УРСР, у нотаріуса відсутня можливість отримати дані про реєстрацію шлюбу шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

При цьому, родині відносини заявника із ОСОБА_4 підтверджуються належним останньому паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Луцьким МУ УМВС України у Волинській області від 09.01.1998 року, де на 10 сторінці паспорту в графі «Сімейний стан» є відмітка про укладення шлюбу з ОСОБА_9 , 1938 р.н., 17.02.1964 року у селищній раді Приозерний Зайсанського району Східно-Казахстанської області.

Разом з тим, як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено місце її народження селище Приозерний Тарбагатайського району Східно-Казахстанської області Республіки Казахстан (район перейменовано).

Вищезазначене дає підстави для висновку, що заявник ОСОБА_1 є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Факт, про вставлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає правові підстави для прийняття спадщини.

За наведених обставин, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину та набути права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку.

Судом також встановлено, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване на ОСОБА_4 за її за життя.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, 1/2 частка у власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, а також те, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та не заявив відмови від її прийняття, суд приходить до висновку, що слід визнати за позивачем право власності на спадкове майно 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а на іншу 1/2 частку майна як частки у спільному майні подружжя.

На підставі ст. ст. 1217, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 247, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у зареєстрованому шлюбі, визначення часток у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладеного в селищній раді Приозерний Зайсанського району Східно-Казахстанської області 17.02.1964 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Рішення в повному обсязі складено 12 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук