КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/702/17 Головуючий у 1 інстанції: Баличева М.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Андрієнко А.М., Борисової О.В.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землевпорядна компанія «Приват», про знесення самовільної забудови,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землевпорядна компанія «Приват», про знесення самочинної забудови. Зазначала, що 30 вересня 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України винесено припис № С-3009/4 про усунення ОСОБА_2 виявлених порушень вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 , які належать йому на праві власності. 02 липня 2016 року за результатом проведення Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства щодо будівництва житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці відповідача складено акт, протокол № 1-Л-А-0207/1, припис № С-0207/1 та винесено постанову від 13 липня 2016 року № А-1307/4. Вимоги зазначених приписів від 30 вересня 2015 року, від 02 липня 2016 року та постанови від 13 липня 2016 року ОСОБА_2 не виконує, що є порушенням прав та інтересів ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_2 . На її земельній ділянці знаходяться господарські споруди - об`єкти самочинного будівництва, створені відповідачем, а саме: прибудова до житлового будинку літ. «а2», гараж літ. «К» та сарай літ. «И». 09 серпня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду проведено перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд за її адресою. За результатами перевірки складено протокол від 29 вересня 2016 року № 1-ЛА-2909/1 та винесено припис № 2909/1 про усунення виявлених порушень. Невиконання відповідачем постанови і приписів головного інспектора будівельного нагляду має наслідком знаходження на її земельній ділянці самочинно збудованих будівель, зведених без дотримання протипожежних норм. Відповідач відмовляється зносити частину свого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці, чим порушує її право володіння, користування та розпорядження її майном. Спірні будівлі розміщені без додержання відстані в 1 м до межі сусідньої земельної ділянки для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, чим порушено пункт 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Позивачка ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», що розміщені на АДРЕСА_1 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов. Посилалася на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, пославшись на те, що 13 березня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на житловий будинок загальною площею 48,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про збільшення розміру позовних вимог та не звернув уваги на те, що документи про реєстрацію права власності на спірні будівлі подані відповідачем до суду лише у квітні 2019 року, а долучені судом до матеріалів справи 07 жовтня 2019 року. 07 жовтня 2019 року суд першої інстанції прийняв від відповідача: технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений 12 лютого 2019 року суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 березня 2019 року, виданий державним реєстратором Зазимської сільської ради Броварського району Київської області Підіпригорою Т.В.; рішення Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26 лютого 2019 року № 2. Проте жодний із вказаних документів не відповідає вимогам закону, про що вона зазначала у заяві про збільшення позовних вимог. Суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про зупинення провадження в справі до розгляду іншої справи за її позовом про скасування реєстрації декларації та запису про державну реєстрацію права власності. ОСОБА_2 досі не виконав вимоги припису №С-3009/4 від 30 вересня 2015 року про усунення порушень вимог містобудівного законодавства та припису №С-0207/1 від 02 липня 2016 року. Суд першої інстанції не взяв до уваги того, що акт обстеження земельної ділянки від 02 липня 2018 року складено за її відсутності, що є порушенням п.3.12 Інструкції про встановлення відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Вона не була попереджена про проведення обстеження земельної ділянки, наведена у акті обстеження інформація базувалася лише на наданих відповідачем документах і матеріалах; акт не має юридичних наслідків, оскільки за його результатами припис або постанова не видавалися. Відповідач ОСОБА_2 почав здійснювати реконструкцію будівлі «а2» та будувати на ній дах таким чином, що опади будуть стікати на дах її будівлі, що підтверджується фотознімками у матеріалах справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представники третіх осіб не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,245 га, яка розташована на АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :35:022:0103, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, номер запису про право власності: 4121117 від 28 грудня 2013 року, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2436 га, яка розташована на АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :35:022:0104, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в справі № 363/5120/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, про скасування рішення Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року змінено, виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на пропущення позивачем позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позову. В решті рішення суду залишено без змін.

Судами у вказаній справі встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 13 січня 2000 року на підставі рішення Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 24 вересня 1999 року № 61, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,245 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована на АДРЕСА_3 . Власницею зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 згідно з договором дарування від 28 грудня 2013 року.

Згідно акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 08 жовтня 1998 року, площа наданої ОСОБА_4 земельної ділянки згідно із земельно-кадастровою документацією становить 0,24 га. Акт складено в присутності землевласника ОСОБА_4 , представника виконкому ОСОБА_5 та суміжних землевласників в тому числі батька ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено. Межі погоджені і не викликають спірних питань, про що всі присутні поставили підписи. Зазначені обставини підтверджуються копією технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землі громадянам с.Новосілки Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Рішенням Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 12 жовтня 1993 року № 31 ОСОБА_6 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,29 га на АДРЕСА_3 , в тому числі, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,04 га.

Рішенням Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 24 січня 2000 року № 5 затверджено матеріали технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадянам с. Новосілки, внесено зміни у відповідні рішення виконкому сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» згідно з додатками, видано державні акти громадянам відповідно до додатку та зареєстровано їх у книзі записів. Згідно з додатком до цього рішення ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,244 га.

Судами також встановлено, що 30 вересня 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України винесено припис № С-3009/4 про усунення виявлених порушень вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ОСОБА_2

02 липня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду Інспекційного відділу № 1 Управління контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Шомою А. Г. проведено перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ОСОБА_2 .

За результатами перевірки Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України складений акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів від 02 липня 2016 року, протокол від 02 липня 2016 року № 1-Л-0207/1, припис № С-0207/1 та винесено постанову від 13 липня 2016 року № А-1307/4.

Зазначеним приписом встановлено, що на земельній ділянці на АДРЕСА_3 згідно технічного паспорту Бюро технічної інвентаризації, виданим Вишгородським бюро технічної інвентаризації, розташовані такі будівлі та споруди, які належать ОСОБА_2 : квартира № 2 житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,5 кв. м, 1961 рік побудови, літня кухня літ. «Г», 1961 рік побудови, літня кухня літ. «Д», 1974 рік побудови, погріб літ. «Е», 1959 рік побудови, убиральня літ. «З», 1991 рік побудови, навіс літ. «Є, Л».

За результатами перевірки встановлено, що відповідно до зазначеного технічного паспорту прибудова до житлового будинку літ. «а2», загальною площею 14,1 кв. м, 2008 року побудови, гараж літ. «К», 1995 року побудови, сарай літ. «И», 1998 року побудови, є самочинним будівництвом, оскільки збудовані без наявності документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та без документа, що надає право на виконання будівельних робіт. Зазначені будівлі розміщені без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, чим порушено вимоги пункту 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 19-21 т. 1).

09 серпня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Управління контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Шомою А. Г. проведена перевірка дотримання вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_5 . За результатами перевірки складений протокол від 29 вересня 2016 року № 1-Л-А-2909/1 та цього ж дня було винесено припис № 2909/1 про усунення виявлених порушень.

На підставі звернення ОСОБА_2 від 05 липня 2016 року вх. № 10/26-В-3007/110/10-0507/3 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил об`єкта будівництва: реконструкція житлового будинку, будівництво господарських будівель за адресою: АДРЕСА_5 .

За результатами перевірки складений акт від 29 вересня 2016 року, яким установлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 , з кадастровим номером :35:022:0103 належить ОСОБА_1 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4121117 від 28 грудня 2013 року, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,245 га. Житловий будинок належить ОСОБА_1 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4120387 від 28 грудня 2013 року. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 06 грудня 2013 року КС54.

На час перевірки станом на 09 серпня 2016 року встановлено, що на земельній ділянці за вищевказаною адресою розташований житловий будинок літ. «А» розмірами 10,3 х 6,55 м, рік побудови - 1961, сарай літ. «М» розмірами 2,8 х 2,4 м, рік побудови - 2000, літня кухня літ «І» розмірами 5,2 х 4,43 м, рік побудови - 2000, сарай літ. «Б» розмірами 6,2 х 10,7 м, рік побудови - 2000, сарай літ. «В» розмірами 1,68 х 5,57 м, рік побудови - 1998, сарай літ. «Ї» розмірами 1,6 х 1,8 м, рік побудови - 1998, убиральня літ. «Ж» з розмірами 1,0 х 1,6 м, рік побудови - 1975, згідно з технічним паспортом Бюро технічної інвентаризації виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Контакт КМП», інвентаризаційна справа від 28 жовтня 2013 року № 027-1113/Ц, виконавець Бобровська Л. В., сертифікат АЕ002728.

Проведеною перевіркою встановлено, що будівля сараю літ. «М» розміщена на межі земельної ділянки без забезпечення відстані в 1 м для обслуговування будівлі, чим порушено вимоги пункту 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відстань між літньою кухнею літ. «І» і будівлею гаража, що знаходиться на сусідній земельній ділянці (літ. «К» розміром 4,15х8,8 м, згідно з технічним паспортом Бюро технічної інвентаризації, виготовленим Вишгородським бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційний номер 2900096 від 20 грудня 2008 року), складає 5,5 м, відстань між сараєм літ. «Б» і будівлею гаража, що знаходиться на сусідній земельній ділянці (літ. «К» розміром 4,15 х 8,8 м, згідно з технічним паспортом Бюро технічної інвентаризації, виготовленим Вишгородським бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційний номер 2900096 від 20 грудня 2008 року), становить 5,5 м, (будівлі, відносяться до V ступеню вогнестійкості, побудовані без дотримання протипожежних розривів), чим порушено вимоги пункту 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 7-10 т. 1).

На підставі встановлених порушень Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України 29 вересня 2016 року винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов`язано ОСОБА_1 до 29 грудня 2016 року усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку та у термін до 29 жовтня 2016 року повідомити департамент про виконання припису.

29 вересня 2016 року складено протокол № 1-Л-А-2909/1 про адміністративне правопорушення, яким повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

12 жовтня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України винесено постанову № А-1210/1 у справі про адміністративне правопорушення, якою за порушення ОСОБА_1 норм частини першої статті 96 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2018 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнаний протиправним та скасований припис від 29 вересня 2016 року № 2909/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 12 жовтня 2016 року № А-1210/1 у справі про адміністративне правопорушення. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

02 липня 2018 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області складений акт обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0,2436 га, в якому зазначено, що під час встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :35:022:0103 порушені пункти 3.4, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, при цьому винесені межі земельної ділянки не відповідають фактичним даним Державного земельного кадастру.

Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області листом від 14 лютого 2019 року вих. № Р-067/0-302/6-19 повідомило ОСОБА_1 , що державним інспектором Березовим А. О. здійснений виїзд до місця розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :35:022:0103 та :35:022:0104 у с. Новосілки Вишгородського району Київської області, за результатами якого складений акт обстеження земельної ділянки від 02 липня 2018 року № 10-0.411-367/90-18. Інформація, наведена в цьому акті обстеження, базувалась на пред`явлених ОСОБА_2 документах і матеріалах, в тому числі планово-картографічних матеріалах, складених за результатами зйомки.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 19 жовтня 2015 року здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :35:022:0104 на АДРЕСА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26 лютого 2019 року на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 1993 року у справі № 2/59 присвоєно частині житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , поштову адресу: АДРЕСА_5 та зобов`язано ОСОБА_2 виготовити табличку з назвою вулиці та номером будинку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 15 березня 2019 року ОСОБА_2 13 березня 2019 року зареєстрував право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 48,5 кв.м, житловою площею 24,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

12 лютого 2019 року на замовлення ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3 виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

04 березня 2019 року за № КС80 зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція садибного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , початок будівництва - 1995 рік, закінчення будівництва - 2013 рік, який розташований на земельній ділянці площею 0,2436 га, кадастровий номер :35:022:0104.

Позивачка ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно збудовані прибудову до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні за змістом положення закріплено у статті 319 ЦК України, відповідно до яких власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини четвертої статті 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» Земельного кодексу України (далі - ЗК України)), такі режими характеризуються високим рівнем імперативності стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пунктами «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частин першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудовані прибудову до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходили з того, що претензій при встановленні зовнішньої межі між земельними ділянками не заявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань, позивачкою не доведено порушення відповідачем будівельних норм, крім того спірні об`єкти будівництва станом на час ухвалення рішення є власністю ОСОБА_2 .

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року та направляючи дану справу на новий розгляд суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не дослідив припис від 02 липня 2016 року № С-0207/1, яким встановлено, що відповідач розташував самочинні будівлі без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, що є порушенням пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Зазначений припис не скасовано, а тому суд апеляційної інстанції, не дослідивши цей та інші наявні у справі докази, не давши їм, як і доводам позивача про розташування самочинно збудованих будівель без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту оцінки, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову без змін. Також, Верховний Суд вказав, що державна реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не виключає можливість знесення такого об`єкта нерухомості в порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Водночас Верховний Суд звернув увагу на те, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Вирішуючи заявлений у справі спір та переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є можливість проведення перебудови спірного об`єкта та чи відмовляється відповідач від її проведення.

Враховуючи вказані вказівки Верховного Суду, колегія суддів виходить із наступного.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на припис № С-3009/4 про усунення виявлених порушень вимог містобудівного законодавства із будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , припис головного інспектора будівельного нагляду Інспекційного відділу № 1 Управління контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02 липня 2016 року та постанову № А-1307/4 від 13 липня 2016 року, з яких вбачається, що на земельній ділянці на АДРЕСА_3 згідно технічного паспорту Бюро технічної інвентаризації, виданим Вишгородським бюро технічної інвентаризації, розташовані такі будівлі та споруди, які належать ОСОБА_2 : квартира № 2 житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,5 кв. м, 1961 рік побудови, літня кухня літ. «Г», 1961 рік побудови, літня кухня літ. «Д», 1974 рік побудови, погріб літ. «Е», 1959 рік побудови, убиральня літ. «З», 1991 рік побудови, навіс літ. «Є, Л». За результатами перевірки встановлено, що відповідно до зазначеного технічного паспорта прибудова до житлового будинку літ. «а2», загальною площею 14,1 кв. м, 2008 року побудови, гараж літ. «К», 1995 року побудови, сарай літ. «И», 1998 року побудови, є самочинним будівництвом, оскільки збудовані без наявності документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та документа, що надає право на виконання будівельних робіт. Крім того, зазначені будівлі розміщені без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, чим порушено вимоги пункту 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Вказаними документами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 розташував будівлі без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, що є порушенням пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані документи не підтверджують підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 знести прибудову до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 як самочинно збудовані.

Як вбачається зі змісту позовної заяви на час звернення із даним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землевласниками. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,245 га, яка розташована на АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :35:022:0103. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2436 га, яка розташована на АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :35:022:0104.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим те, що будівлі, які вона просить знести, були збудовані на її земельній ділянці.

Разом з тим, з наданих до матеріалів справи доказів неможливо встановити, що будівлі, які просила знести позивачка ОСОБА_1 , а саме, прибудова до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», були збудовані на її земельній ділянці.

Припис від 02 липня 2016 року № С-0207/1, що долучений позивачкою до позовної заяви, та про який зазначив Верховний Суд, не підтверджує, що вказані будівлі розташовані на земельній ділянці позивачки.

Позивачкою не було надано відповідного висновку спеціаліста або експерта, яким би були б встановлені вказані обставини.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду в даній справі державна реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не виключає можливість знесення такого об`єкта нерухомості в порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів.

При цьому, Верховний Суд послався на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що згідно постанови у справі від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 предметом розгляду судів був позов прокурора в інтересах держави в особі Хмельницької ОДА та Новоушицької РДА, прокурор просив знести самовільно збудований відповідачами елінг на спірній земельній ділянці водного фонду. Згідно постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 предметом розгляду судів був позов прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, про зобов`язання відповідача знести самовільно побудовану споруду, а саме приміщення паркінгу, яке знаходиться на території, прилеглій до житлових будинків.

Предметом спору в даній справі є спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 які є суміжними землевласниками щодо наявності підстав для знесення прибудови до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И». Це вказує на її відмінність з обставинами вищезазначених справ, що розглядалися Великою Палатою Верховного Суду.

На відміну від органів, які вправі здійснювати контроль над дотриманням державних будівельних норм та звертатися до суду із вимогами в інтересах держави, ОСОБА_1 не має права на звернення до суду з вимогами про знесення збудованих суміжним землевласником будівель, посилаючись лише на порушення будівельних норм.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2022 року в справа № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) зроблено висновок, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України "Про основи містобудування"; "Про архітектурну діяльність"; "Про регулювання містобудівної діяльності"; постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Заявляючи вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудовані прибудову до житлового будинку літ. «а2» загальною площею 14,1 кв. м, гараж літ. «К», сарай літ. «И», що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, зокрема, висновку спеціаліста або експерта, на підтвердження того, що зведення ОСОБА_2 прибудови до житлового будинку літ. «а2», загальною площею 14,1 кв. м, 2008 року побудови, гаража літ. «К», 1995 року побудови, сарая літ. «И», 1998 року побудови, без наявності документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, та без дотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту у порушення вимоги пункту 3,25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», порушує її цивільні права як суміжного землевласника, та яким саме чином слід усунути порушення її прав.

Як зазначив Верховний Суд в даній справі, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала жодних доказів того, що в даному випадку неможлива перебудова об`єктів нерухомості, які вона просила знести.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Борисова О.В.

Андрієнко А.М..