УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

при секретарі судового засідання - Процюк Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Лесика Сергія Ігоровича, про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, сплачені на утримання майна спільної сумісної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з січня 2018 року по грудень 2020 року в розмірі 19641 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сорок одна) гривня 18 копійок.

17 серпня 2022 року в суд надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Лесика С.І., про перегляд вказаного заочного рішення з наступних підстав. Представник зазнача, що про наявність заочного рішення та виконавчого провадження відповідачка дізналася лише 04.08.2022 року, коли працівниками Володимир-Волинського МР ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) її було повідомлено про заведення відносно неї розшукової справи та оголошено в державний розшук на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.10.2021. Відповідачка не з`явилася в судове засідання, на якому було ухвалене спірне судове рішення та не повідомила про причини своєї неявки відносно цього засідання виходячи з того, що їй взагалі не було відомо про існування судового процесу та вона не була належним чином повідомлена про календарну дату проведення вказаного судового засідання. Зазначає, що відповідачка дійсно зареєстрована за адресою вказаною у позовній заяві, водночас, починаючи з 2018 року вона перебуває за кордоном. Судові повістки відповідачці жодного разу не були вручені, повідомлення з пошти також не надходили, тому вона ніяк не могла знати про те, що її колишній чоловік звернувся до суду і що відбувається судовий розгляд.

Також, відповідачка ОСОБА_1 заперечує проти вимог позивача, посилаючись на те, що право власності на нерухоме майно, а саме на Ѕ частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , викникло у відповідачки ОСОБА_1 з моменту його державної реєстрації, яка була здійснена 20 липня 2022 року на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.03.2016 року по справі №154/546/16. Тому, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат, сплачених на утримання майна спільної сумісної власності за період з січня 2018 року по грудень 2020 року є безпідставними, так як в той період відповідачкою не було здійснено державної реєстрації її частки та як наслідок в неї не виникло право на нерухоме майно.

З цих підстав просить переглянути заочне рішення Володимир-Волинського міського суду від 16.03.2021 у справі № 154/3604/20, скасувати заочне рішення від 16.03.2021 і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились. Від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Заявлені вимоги підримав та просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечує проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В порядку ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідив заяву про скасування заочного рішення, матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

У своїй заяві представник відповідачки зазначає, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, їй були невідомі доводи позивача та вона не отримувала жодної інформації щодо справи.

З таким твердженням представника відповідачки суд не погоджується з огляду на наступне. Так, в позовній заяві місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4724 від 23.11.2020, наданої КП «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимир-Волинської міської ради Волинської області. Даний факт не заперечує і сама відповідачка. Про дату та час судових засідань відповідачка була повідомлена шляхом направлення судової повістки на адресу місця її реєстрації в порядку ст. 128 ч.7 ЦПК України, що в розумінні ЦПК України є належним повідомленням сторони по справі про дату та час судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, в заяві про перегляд заочного рішення обов`язково повинні бути зазначені процесуальні обставини для скасування заочного рішення (поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду) та матеріальні обставини для скасування (посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення). Таким чином, для скасування заочного рішення повинні існувати як обставини процесуального характеру, так і матеріального одночасно.

Щодо матеріальних підстав для скасування заочного рішення, то відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи. В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Враховуючи сказане, можна зробити висновок, що відповідач, посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що представником відповідачки не надано достатніх доказів, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Зазначені представником відповідачки обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Слід зазначити, що заочне рішення було ухвалене на підставі встановлених судом обставин, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами та досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява представника відповідачки про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим її слід залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Лесика Сергія Ігоровича, про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання майна - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Лутай