Номер провадження: 22-ц/813/5380/22
Справа № 521/3351/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу з 1996 року до 15 травня 2020 року, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна набутого за час проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме: на Ѕ частку однокімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,8 кв.м, житловою 18,9 кв.м, автомобіль Honda CR-V, н/з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 . Також, просив стягнути судові витрати з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1996 році позивач познайомився з відповідачем ОСОБА_2 , на час знайомства сторони у шлюбі не перебували. Поспілкувавшись сторони вирішили проживати разом за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син: ОСОБА_3 . В 2002 році переїхали жити до міста Одеси, спочатку сторони проживали в гуртожитку, потім винаймали житло. 14.04.2006 року позивач з ОСОБА_2 купили однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 37,8 кв.м., житловою площею: 18,9 кв.м., про що свідчить договір купівлі - продажу від 14.04.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 867, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Скопелiдiс Т.Г. Договір був укладений на ОСОБА_2 . У придбаній квартирі позивач почав робити ремонт, крім того сторони сумісно обладнали квартиру. 24 травня 2006 року ОСОБА_1 був зареєстрований у зазначеній квартирі. ОСОБА_2 являється підприємцем, на 7 км орендує контейнер, а в ТЦ «Острів» орендує магазин для реалізації товару.

Позивач також зазначав, що постійно допомагав розвозити товар по точках, торгував товаром. 14 червня 2017 року сторони купили автомобіль Honda CR-V, н/з НОМЕР_5 , 2008 р. вип., свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 . Автомобіль, був зареєстрований на ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що сторони вели спільне домашнє господарство, був спільний бюджет, сторони планували спільні придбання та витрати, зустрічалися з друзями, разом були на сімейних святкуваннях та святкуваннях друзів, з відповідачем постійно спілкувалася сестра позивача ОСОБА_4 . У травні 2020 року, відповідач фактично вигнала позивача з квартири, забрала та користується одноосібно автомобілем, свої дії ніяк не пояснює, уникає спілкування з позивачем. ОСОБА_1 вимушений з травня 2020 року винаймати житло, крім того позбавлений можливості користуватися автомобілем. Зважаючи на викладене, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом (а.с. 1-26).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року вирішено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року, а саме скасувати заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 143-148).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що із оскаржуваним рішенням не погоджується та вважає, що судом неповно було встановлено та досліджено обставини, що мають значення для справи. Зазначав також, що не було взято до уваги те, що у 24.05.2006 року за заявою відповідача ОСОБА_1 було зареєстровано в квартирі, яку 14.04.2006 року було придбано відповідачем за кредитні кошти. Крім того, 03.08.2009 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були внесені зміни до актового запису щодо відомостей про визнання батьківства на підставі заяви № 11-03-45 від 10.07.2009 року, а саме в громадянство змінено з відомості відсутні на громадянин України та прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що в свою чергу спростовує твердження відповідача про не проживання однією сім`єю (а.с. 152-159).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 164-166).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

17.08.2022 року представник відповідача ОСОБА_7 було направлено на адресу суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції та ухвалою від 29.08.2022 року вказане клопотання було задоволено.

24.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки апелянтом (позивачем по справі) не було надано суду жодних доказів придбання спільного майна за спільні кошти та навпаки вбачається, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти. Також стверджує, що сам факт реєстрації позивача в спірній квартирі не свідчить про наявність сімейних стосунків в період реєстрації (а.с. 179-185).

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 1996 року ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 та в подальшому сторони проживали разом.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , про що в книзі реєстрації народжень 11.12.1998 року зроблено відповідний актовий запис № 30.

03.08.2009 року реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області було внесено зміни до відомостей про дитину, а саме ОСОБА_5 замінено на ОСОБА_6 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 .

Згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г., ОСОБА_2 було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 03.05.2006 року укладено іпотечний договір між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 , згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_3 .

14.06.2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 5141/2017/498291 транспортного засобу, згідно якого останньому було передано у власність транспортний засіб марки Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_8 .

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна за час спільного проживання.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено наявність сімейних стосунків в період придбання спірного майна, не надано доказів придбання вказаного майна за спільні кошти та з пояснень сторін взагалі вбачається, що квартира була придбана за кредитні кошти. Жоден із допитаних свідків зі сторони позивача беззаперечно не підтвердив факту проживання сторін у спірний період однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету у визначений період часу. Посилання відповідача про належність їй спірного автомобіля суд приймає критично, оскільки з матеріалів справи вбачається його придбання позивачем на підставі договору купівлі-продажу № 5141/2017/498291 від 14.06.2017 року за 345 800 грн. 00 коп. у ОСОБА_9 , пояснення відповідача про формальне оформлення зазначеного автомобіля на відповідача з огляду на наявність у позивача проблем із фіскальними органами та можливість звернення стягнення на придбаний автомобіль не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підставу та умову надання захисту судом, вчинення такого правочину є формою зловживанням правом в розумінні ст. 13 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно матеріалів справи, 1996 року ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 та в подальшому проживали разом у батьків відповідача, за адресою: АДРЕСА_2 , що в свою чергу, не спростовується сторонами. В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

Звертаючись до суду із позовом, просив встановити фат проживання з відповідачем однією сім`єю в період з 1996 по 2020 роки та визнати право власності на Ѕ частку майна, набутого в період сумісного проживання.

За ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України).

В підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем було надано копію паспорту, трудової книжки, свідоцтва про народження сина ОСОБА_8 . Також до матеріалів було долучено відповідні фотокартки, на котрих зображено позивача разом з ОСОБА_2 (відповідачем по справі), датовані 2002, 2003, 2004 роком та 29.06.2019 роками, котрі, на думку позивача, підтверджують факт періодичного сумісного проживання.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин протягом вказаного періоду часу. Факт періодичного проживання, спільного відпочинку сторін без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова ВС від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц).

Разом з тим, спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відносно якої позивач просить визнати право власності на Ѕ її частки, було придбано ОСОБА_2 14.04.2006 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. (а.с. 108).

Будь-яких доказів на підтвердження наявності між сторонами відносин притаманних подружжю (таких як, наприклад, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо), окрім безпосередніх пояснень позивача щодо спільного поживання та участі в ремонті і облаштуванні вказаної квартири, в період придбання спірної квартири, матеріали справи, не містять. При цьому надані суду фотографії стосуються лише окремих років та стосуються окремих подій, тобто не доводять позовні вимоги за відповідний період.

Посилання апелянта на факт його реєстрації у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , також не береться до уваги апеляційним судом, оскільки реєстрація місця проживання не є підтвердженням фактичного існування сімейних відносин, не підтверджує факт спільного проживання сторін та ведення спільного господарства, враховуючи також положення ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якого громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Також слід зазначити, що 14.06.2017 року було укладено договір купівлі-продажу 5141/2017/498291, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_9 було передано на умовах даного договору у власність ОСОБА_1 транспортний засіб марки Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_8 , 2008 року випуску, що в свою чергу, підтверджує факт перебування спірного автомобіля у власності позивача.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом в апеляційній скарзі не наведено. Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апелянта не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький