Справа № 455/544/22
Провадження № 2-о/455/30/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту належності документа,

В С Т А Н О В И В:

01.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт, що трудова книжки, яка заведена 18 червня 1977 року на ім`я ОСОБА_2 належить йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що він звернувся у відділ обслуговування громадян №2 (сервісний центр в м.Старий Самбір Самбірського району Львівської області) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи, в тому числі і трудову книжку. Однак листом 12.05.2022 №1300-5223-8/39403 у призначенні пенсії йому відмовлено з тих підстав, що відповідно до наданих документів встановлено розбіжності між документами, що підтверджують трудовий стаж та паспортними документами, а саме на титульній сторінці трудової книжки, яка заведена 18 червня 1977 року, його прізвище не відповідає паспортним даним. Згідно паспортних даних «ДАБУДИК», а в трудовій книжці зазначено «ДОБУДИК». Вважає, що причина неправильного написання його прізвища у одну літеру у трудовій книжці виникла у зв`язку з технічною помилкою особи, яка заводила трудову книжку. Таким чином, з метою надання йому можливості реалізувати його право на пенсійне забезпечення виникла необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - трудова книжка належить йому.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2022 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 06.06.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.

29.06.2022 до суду від представника заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області - начальника відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 В.Мандзя поступив відзив на заяву, в якій він вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що всупереч вимог ст. 318 ЦПК України, виходячи зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником жодним чином не обґрунтовано про причини неможливості внесення належних змін до трудової книжки, докази, що підтверджують факт, оскільки законодавством України, чітко визначено порядок внесення змін та виправлень до трудової книжки. Вказує, що Постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Цим Порядком передбачені особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників. Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Таким чином, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення відсутні будь-які відомості про неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт, як цього вимагає ст. 318 ЦПК України. Крім того, зазначає, що не можуть розглядатися справи у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова має бути оскаржена до адміністративного суду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, вимоги заяви підтримує повністю.

Представник заінтересованої особи Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області Пинянська С. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, в задоволенні заяви відмовити з підстав наведених у відзиві на заяву.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних паспорта громадянина України, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10), заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Тисовиця Старосамбірського району Львівської області (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Як вбачається із матеріалів справи, 08.04.2022 заявник ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви, зокрема, трудову книжку, яка заведена 18 червня 1977року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.6-9).

Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 14.04.2022 року № 44 Відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області (а.с.15,16), заявнику ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема у вказаному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище заявника не відповідає паспортним даним. Згідно паспортних даних « ОСОБА_3 », а в трудовій книжці «Добудик».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а відповідно до ч.2 ст. 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права особи, зокрема, права власності на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування, договір купівлі-продажу, свідоцтво на право власності тощо). Суд може встановлювати також факти належності особі інших правовстановлюючих документів, наприклад: архівної довідки про трудову діяльність на підприємстві та розмір оплати праці, довідки про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, трудової книжки, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки тощо.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст.256ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 12. при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 12.01.1983року (а.с.12,13), заведеного на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній проходив військову службу у Радянській Армії з 26.05.1980 по 22.06.1982 року, що відповідає аналогічному запису у вищевказаній трудовій книжці, де за порядковим номером 10 зроблено запис «Служба в Радянській армії» на підставі військового квитка НОМЕР_2 від 12.01.1983року.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши належним чином вищевказані, зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що на підставі таких підтверджено факт належності трудової книжки, яка заведена 18 червня 1977 року на ім`я ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція), зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Із даних вищевказаної трудової книжки відомо, що останнє місце праці заявника ОСОБА_1 була Агрофірма «Карпати» Старосамбірський район Львівська область .

Разом із цим, як встановлено судом, Агрофірму «Карпати» () у 2000 році перейменовано на Сільськогосподарський кооператив по обслуговуванню населення «Стрілківський», який в подальшому у 2007році ліквідовано.

Зазначені обставини свідчать про те, що у позасудовому порядку, внести виправлення підприємством на якому працював заявник за останнім місцем роботи не є можливим.

Слід зазначити, що предметом розгляду заяви є лише встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів, які мають для нього юридичне значення. Встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється виключно органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії. Відтак, в даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а тому доводи представника заінтересованої особи про наявність спору про право, що є підставою для залишення справи без розгляду, є безпідставними.

Суд наголошує на тому, що заявник не звертався до суду із заявою про встановлення факту трудового стражу, а звернувся із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При таких обставинах суд вважає, що встановлення даного юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та має для заявника юридичне значення, а тому, оскільки в позасудовому порядку заявник не має можливості встановити факт належності йому трудової книжки, то підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту належності документа задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), трудової книжки, яка заведена 18 червня 1977року на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

Заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юр. адреса: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, поштовий індекс 79016).

Суддя А.В. Кушнір