Провадження № 2/761/4972/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представника позивача: Суєтінової О.О.

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом та ухвалою судді від 04.10.2021 року у справі було відкрито провадження та призначено у спрощене позовне провадження із викликом сторін.

Під час розгляду справу по суті відповідачем в суді було заявлене клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Клопотання вмотивовані тим, що договору про надання послуг укладено із ним не було, факт отримання послуг заперечується, пропозиції про укладення договору не було. Відтак, відповідач просить суд закрити провадження у справі за усіма вимогами за відсутністю предмету спору з викладених підстав.

Представник позивач заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, оскільки наявні договірні відносини у справі.

Заслухавши думку присутніх учасників, дослідивши зміст позовних вимог і вимог заяви про закриття, суд прийшов до наступних висновків.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Як вбачається по змісту позовних вимог, то позивач просить стягнути кошти за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води за визначений період у певній сумі, яка станом на даний час не погашена. Відтак, існує спір між сторонами.

Підстави нарахування коштів за послуги, обставини надання таких послуг підлягають розгляду та перевірці під час розгляду справи по суті в сукупності із іншими доказами, зважаючи на невизнання позову відповідачем, а тому уся справа не може бути закрита на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Твердження відповідача про відсутність предмету спору у справі є передчасним з огляду на необхідність дослідження доказів та вирішення справи по суті для існування обгрунтованих доводів цьому. Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З метою уникнення надмірного формалізму та неправомірного обмеження доступу до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі з наведених підстав. Керуючись ст. ст. 13, 255, 256, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі №761/28024/21.

У відповідності до вимог ст..353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: А.А.Осаулов