Справа № 162/658/21
Провадження № 2/162/10/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря Будько І.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи Міщук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівський ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 02.11.2021 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.08.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, у якому у них народилося двоє доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 05.05.2016 року шлюб між ними розірвано. Питання щодо місця проживання дітей не вирішувалось, але з добровільної згоди сторін діти залишались проживати з матір`ю. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2019 року ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1013 (одна тисяча тринадцять) гривень 50 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, з 30 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі виданого Любешівським районним судом Волинської області виконавчого листа Любешівським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження та здійснюється стягнення аліментів користь відповідача. Влітку 2020 року, починаючи з червня по вересень, діти проживали з позивачем, а потім з відповідачем. Оскільки відповідач звільнилась з роботи та вирішила переїхати до м. Луцьк, вона забрала з собою меншу доньку ОСОБА_6 , а старша донька ОСОБА_5 залишилася проживати з ним. В липні 2020 року на постійне місце проживання до нього переїхала і менша донька ОСОБА_6 . На даний час діти проживають з позивачем, знаходяться на повному його утриманні та навчаються в ОЗЗСО «Любешівський ліцей». Отже, діти тривалий час проживають з ним у будинку матері позивача, де є всі зручності для повноцінного їх розвитку та виховання, діти забезпечені продуктами харчування, шкільним та іншим приладдям, необхідним для навчання та розвитку, а також сезонним одягом та взуттям. З метою забезпечення прав та інтересів дітей, виконавчим комітетом Любешівської селищної ради, як органом опіки та піклування, 30.08.2021 року прийнято рішення за №5 «Про визначення місця проживання малолітніх» з батьком позивачем ОСОБА_4 , яке є чинним та в судовому порядку не переглядалось. Крім того, здійснено державну реєстрацію місця проживання дітей за місцем фактичного проживання позивача. Відповідач з грудня 2020 року проживає окремо в м. Луцьк, жодної допомоги на утримання дітей не надає. На підставі вказаного, просить стягувати з відповідача в його користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, згідно довідки-розрахунку Любешівського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області від 19.10.2021 року №12705 по сплаті аліментів за вищевказаним рішенням виникла заборгованість у розмірі 22904,78 гривень. За таких обставин, враховуючи, що діти тривалий час і на даний момент проживають з ним, просить звільнити його від сплати аліментів та від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилась з моменту перебування дітей на його утриманні.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження.

На адресу суду 10.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позивні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Щодо обставин проживання дітей з батьком з червня по вересень 2020 року зазначає, що на той час діяло попереднє рішення виконавчого комітету Любешівської селищної ради щодо порядку участі у вихованні дітей, яким було передбачено графік зустрічей батька з дітьми, адже останні проживали з матір`ю, зокрема, було визначено графік зустрічей позивача з доньками під час літніх канікул, а саме половина часу літніх канікул була відведена батьку. Тому причиною перебування дітей з батьком влітку 2020 року були інші, ніж повідомлені позивачем. В січні 2021 року у зв`язку з маніпулятивними діями і впливом позивача на старшу доньку ОСОБА_5 , остання попросилась залишитись з батьком до кінця навчального року, внаслідок чого і залишилась з ним проживати. ОСОБА_10 донька ОСОБА_6 протягом 2020-2021 років проживала з відповідачем. Лише влітку 2021 року на виконання рішення органу опіки і піклування під час літніх канікул вона також почала проживати з батьком, після чого позивач отримав рішення виконавчого комітету Любешівської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітніх», записав її в ОЗЗСО «Любешівський ліцей» та залишив дітей проживати в себе, хоча відповідач була категорично проти такого рішення. Щодо забезпечення та утримання дітей, позивачем не надано жодних доказів того, що він купує перелічені у позовній заяві речі. Крім того, позивачем не долучено правовстановлюючих документів на будинок, який «ніби то» належить його матері, що в свою чергу не дає можливості встановити, на якій правовій підставі він з дітьми там проживає та чи забезпечує таке проживання права та інтереси малолітніх дітей.

Вказує, що вона та її чоловік ОСОБА_11 забезпечували дітей усім необхідним, купували та купують одяг, взуття, розваги, поїздки на відпочинок, техніку тощо. Позивач не надає жодних доказів того, що діти перебувають на його повному утриманні, навпаки, з довідки про доходи вбачається, що розмір його доходу не дає можливості забезпечити дітей усім необхідним для нормального життя. Тому вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів з неї.

Представник позивача 21.12.2021 року подала до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що рішення виконавчого комітету Любешівської селищної ради щодо порядку участі у вихованні дітей, на яке посилається відповідач було ухвалене на підставі заяви про встановлення часу спілкування з дітьми ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що відповідач не дозволяла останньому як батьку бачитися з дітьми, чим позбавляла його законного права на піклування про них та спілкування з ними. Зокрема, Любешівською районною державною адміністрацією 08.08.2019 року було прийнято розпорядження №141 «Про участь у вихованні та встановлення часу спілкування з дітьми», а саме ОСОБА_4 надано побачення з дітьми з 18 год п`ятниці по 20 год неділі кожного першого та третього тижня місяця та у перші чотири дні осінніх та весняних канікул, а також другий тиждень зимових канікул за місцем проживання заявника. Проте, як вказує відповідач, що саме половина часу літніх канікул була відведена батьку, у даному рішенні не зазначено. Отже, перебування дітей з батьком тривалий час ( і влітку 2020 року, і з моменту переїзду матері до м.Луцьк) відбувалося за власним бажанням самих дітей та у зв`язку з продовженням навчання у Любешівському ліцеї. Щодо твердження відповідача про забезпечення дітей нею та її чоловіком остання доказів такого до відзиву не додала.

Позивач ОСОБА_4 та його представник, кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 вказала, що заборгованість по сплаті аліментів на дітей утворилась ще за той період, коли обидві дочки проживали з нею та просила в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача підтримав вказане своїм довірителем та викладене у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ОСОБА_12 вказала, що у даному випадку за будь яких обставин мають бути належним чином забезпечені права дітей.

Свідок позивача ОСОБА_13 , суду повідомила, що є класним керівником ОСОБА_8 з 2020-2021 навчального року. Дівчинка постійно відвідує школу, не пропускає занять без поважних причин. Коли ОСОБА_5 їздила з батьком на відпочинок на море, останній писав до школи відповідне пояснення про причини її відсутності. Стосунки з дітьми хороші, комунікабельна, активна, дружелюбна. В школу завжди приходила доглянута, вдягнута, забезпечена необхідним приладдям. При дистанційному навчанні також зажди виходила на зв`язок. На батьківські збори приходив ОСОБА_14 , батько, та ОСОБА_15 , його співмешканка. З мамою класний керівник спілкувалася по телефону. Вказала, що на скільки їй відомо, дівчинка весь час проживає з батьком, та казала, що її друг тато.

Свідок ОСОБА_16 вказала, що ОСОБА_9 з 1 вересня 2021 року навчається в ОЗЗСО «Любешівський ліцей». В перший клас навчального закладу була прийнята в 2019 році. У 2020-2021 навчальному році, десь на півроку, вибувала на навчання за місцем проживання матері. З часу повернення нікуди не виїжджала. Завжди доглянута, виконує домашні завдання, врівноважена. Із власних спостережень їй відомо, що ОСОБА_6 приїхала з ОСОБА_17 в смт Любешів на проживання десь в середині літа 2021 року. Дівчинка проживає з татом, його співмешканкою та бабусею в ОСОБА_18 . ОСОБА_5 проживала завжди з батьком, наскільки їй відомо.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні зазначила, що мешкає поблизу ОСОБА_4 та спілкується з його сім`єю, діток знає з народження. Після розірвання шлюбу між сторонами, діти певний період проживали з матір`ю. Зазначила, що ОСОБА_5 постійно проживає з татом з літа 2020 року, а Лілія з липня-серпня 2021 року. Стосунки в дітей з татом хороші, теплі. Тато дуже старається для дітей, їх виховання та утримання, піклується про них.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що є сусідом та хрещеним батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказав, що сім`я в них благополучна, дітей бачить дуже часто. Діана постійно проживає з татом, а ОСОБА_6 з січня 2022 року, певний період з ним не проживала після розірвання шлюбу між батьками. Йому відомо, що позивач забирав до себе дочку ОСОБА_6 , навіть коли вона проживала з матір`ю. Літом 2021 року Лілію також бачив за місцем проживання батька.

Свідок ОСОБА_21 , співмешканка ОСОБА_4 , суду пояснила, що ОСОБА_5 переїхала до батька в грудні 2020 року, коли відповідач переїхала жити до ОСОБА_17 . Лілія в той період поїхала на проживання з мамою, і за період перебування її там, батько часто забирав її до себе. Оскільки дівчинка неохоче поверталася до матері та скаржилася, що її там ображають, зокрема чоловік матері, ОСОБА_4 подав до селищної ради заяву для визначення місця проживання обох доньок з ним. На початку липня 2021 року, під час літніх канікул, ОСОБА_6 приїхала до батька та залишилася з ним проживати. До зазначених періодів, діти проживали з матір`ю, а з батьком бачились у визначені для побачень дні.

Свідок відповідача ОСОБА_11 , чоловік ОСОБА_7 , суду пояснив, що коли діти проживали з матір`ю, вони перебували на повному її утриманні та вихованні, і коли ОСОБА_7 проживала в ОСОБА_18 , і коли переїхала жити до нього в Луцьк з січня 2021 року. Однак, не може вказати, чи це здійснювалось саме за її особисті кошти. ОСОБА_5 хотіла навчатися в ОСОБА_18 , тому залишилась жити з батьком. Лілія переїхала до ОСОБА_17 з мамою, однак в середині серпня поїхала до ОСОБА_18 проходити медогляд до школи і більше до них не повернулась.

Свідок ОСОБА_22 , мати відповідача, в судовому засіданні зазначила, що її дочка ОСОБА_23 переїхала жити в ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 . До того часу діти жили з нею в ОСОБА_18 . Після переїзду ОСОБА_5 залишилася у батька, ОСОБА_6 поїхала з мамою, там і навчалася. Менша дочка літо проводила то у мами, то у тата, до неї також приїжджала. В кінці липня батько забрав ОСОБА_6 у бабусі, і з серпня жила з ним.

Свідок ОСОБА_24 , вчитель англійської мови ОЗЗСО «Любешівський ліцей», сестра відповідача, суду повідомила, що до січня 2021 року діти проживали з матір`ю. Лілія другий семестр другого класу, з січня 2021 року, навчалася в ОСОБА_17 , а третій клас, з 1 вересня 2021 року, навчалася вже у ОСОБА_18 . Наскільки їй відомо, ОСОБА_5 із січня 2021 року жила у батька.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_8 (серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_9 (серії НОМЕР_2 ) батьками останніх є ОСОБА_4 позивач по справі та ОСОБА_7 відповідач по справі (а.с. 10-11).

Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2019 року по справі №162/438/19 ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1013 (одна тисяча тринадцять) гривень 50 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, з 30 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.7-8).

Розпорядженням Любешівської районної державної адміністрації від 08.08.2019 року №141 «Про участь у вихованні та встановлення часу спілкування з дітьми» ОСОБА_4 надано побачення з дітьми з 18 год п`ятниці по 20 год неділі кожного першого та третього тижня місяця та у перші чотири дні осінніх та весняних канікул, а також другий тиждень зимових канікул за місцем проживання заявника (а.с. 125).

Рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 30.08.2021 року №5 «Про визначення місця проживання малолітніх» вирішено визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_4 (а.с.9)

Відповідно до довідки ОЗЗСО «Любешівський ліцей» від 01.10.2021 року №720 та копії особової справи №Т/205 ОСОБА_8 дійсно навчається у 6-В класі в ОЗЗСО «Любешівський ліцей» Любешівської селищної ради Волинської області (а.с. 12-13).

Відповідно до довідки ОЗЗСО «Любешівський ліцей» від 01.10.2021 року №721 та копії особової справи №Т/233 ОСОБА_9 дійсно навчається у 3-Б класі в ОЗЗСО «Любешівський ліцей» Любешівської селищної ради Волинської області (а.с. 14-15).

Із довідок ЦНАП Любешівської селищної ради №2664 та №2665 від 28.09.2021 року, витягу №2242 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 28.09.2021 року (а.с. 16-17).

Згідно з довідкою-розрахунком Любешівського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області від 19.10.2021 року №12705 у ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів за період з 30.05.2019 року по вересень 2021 року становить 22904,78 гривень (а.с.18-19).

Відповідно до довідки про доходи №37527 ОСОБА_4 перебуває на обліку в Камінь-Каширському об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію по інвалідності (а.с. 20).

Також позивачем надано копії документів на підтвердження дійсних витрат на утримання дітей у період фактичного проживання дітей з ним, а саме проїзні квитки на відпочинок, придбання предметів гігієни та одягу, продуктів харчування, предметів для навчання та творчості (а.с.129-135).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 відповідач ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 та має прізвище « ОСОБА_25 » (а.с.64-65).

Із листа ОЗЗСО «Любешівський ліцей» №943 від 09.12.2021 року вбачається, що за інформацією соціального педагога та класного керівника 3-Б класу мати, починаючи з 1 вересня, до класного керівника ОСОБА_9 телефонувала кілька разів, цікавилася успіхами дитини. З дозволу тата ОСОБА_9 їздила до ОСОБА_17 на кілька днів, всі завдання за період, коли була у мами, виконувала. Тато приділяє належну увагу вихованню дочки. За інформацією соціального педагога та класного керівника 6-В класу мама неодноразово телефонувала, цікавилася рівнем навчання, відносинами з однолітками ОСОБА_8 (а.с.140-141).

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що на даний час неповнолітні доньки проживають разом з батьком позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалося у судовому засіданні відповідачем, підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків.

З огляду на вказане, змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2019 року.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має відбутися з дати подання позову до суду, тобто з 02.11.2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Крім вищевикладених обставин, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 30.08.2021 року №5 «Про визначення місця проживання малолітніх» вирішено визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_4 , яке не оскаржувалось відповідачем та є чинним. Разом з тим, в судовому засіданні на підставі письмових доказів та показань свідків в їх сукупності встановлено, що ОСОБА_5 проживала з батьком із січня 2021 року, а Лілія з кінця серпня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме заборгованості на утримання неповнолітніх дітей:

-ОСОБА_8 , яка виникла з 01.01.2021 року;

-ОСОБА_9 , яка виникла з 01.09.2021 року.

Разом з тим, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст.141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Виходячи з цього, відповідач як мати, зобов`язана брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей наряду з позивачем.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатньості заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем не надано доказів, що вказують на її неможливість працювати, на даний час є працездатною, а тому здатна та зобов`язана, як один із батьків, утримувати своїх неповнолітніх дітей та сплачувати аліменти.

Вказаний у позові розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей є підставною та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Під час судових дебатів представник позивача подала письмову заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7521,6 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору про надання правової допомоги та додатку до нього від 01.11.2021 року, копію акта наданих послуг від 28.09.2022 року, копії квитанцій до прибуткового касового ордера №54 від 01.11.2021 року, №55 від 07.12.2021 року, №56 від 10.02.2022 року, №58 від 17.06.2022 року, №59 від 26.09.2022 року та квитанції Р24А317869926D01957 від 28.09.2022 року на загальну суму 7521,60 гривень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, частковому задоволенню підлягає вимога про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, зокрема: на утримання ОСОБА_5 в розмірі 21367 гривень, на утримання ОСОБА_6 в розмірі 15672 гривні, тоді як загальна заборгованість станом на 01.09.2022 року становить 51738,78 гривень ( (21367+15672)х100:51738,78 = 71,6%).

З огляду на вказане, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6809 ,60 гривень.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до п. 5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір:

-за вимогу про припинення стягнення аліментів в розмірі 992, 40 гривень;

-за вимогу про стягнення аліментів - в розмірі 992, 40 гривень;

за вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - в розмірі 710 (сімсот десять) гривень 56 копійок (992,4 х 71,6 : 100),встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2022 року.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 274-279, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. 18, 141, 180-182, 191, 197, 273 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівський ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, 02.11.2021 року, до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які сплачуються ОСОБА_4 згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2019 року по справі №162/438/19 з дня подачі позову до суду 02.11.2022 року.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати заборгованості на користь ОСОБА_2 , які сплачуються ОСОБА_4 згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2019 року по справі №162/438/19 на утримання неповнолітніх дітей:

-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - яка виникла з 01.01.2021 року;

-ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка виникла з 01.09.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6809 (шість тисяч вісімсот дев`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір

-за вимогу про припинення стягнення аліментів в розмірі 992, 40 гривень;

-за вимогу про стягнення аліментів - в розмірі 992, 40 гривень;

за вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - в розмірі 710 (сімсот десять) гривень 56 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ