1Справа № 335/2037/22 2/335/1707/2022
13 червня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Новік Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у якій з 20.05.2021 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 з її дозволу, однак жодного дня у зазначеній квартирі не проживала, її особисті речі у квартирі відсутні, вартість комунальних послуг відповідач не сплачує, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати по утриманню житла. Наявність реєстрації місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі створює їй перешкоди у розпорядженні особистою приватною власністю та порушує її права як власника, а також спричиняє збитки, у зв`язку з цим, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 04.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 02.06.2022 року за клопотанням позивача викликано у судове засідання для допиту у якості свідків наступних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивач суду пояснила, що на прохання онуки зареєструвала у власній квартирі відповідачку, з якою не була знайома та яка жодного дня не проживала у її квартирі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надала, відзиву на позов не подавала.
У зв`язку з викладеним, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності відповідача, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивачу у справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 03.12.1993 року (а.с. 10).
Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.01.2022 року, наданою позивачем, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.05.2021 року по теперішній час (а.с. 12).
Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 01.04.2022 року, отриманого на запит суду, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).
Згідно з Актом від 05.01.2022 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_2 , останні підтвердили та засвідчили, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2021 року у квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає; її особисті речі, меблі, документи у квартирі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, зацікавленості у житлі не проявляє. З дозволу власниці квартири сусіди оглянули житло і переконалися у відсутності особистих речей ОСОБА_2 (а.с. 11).
Матеріалами справи підтверджено, що місце знаходження відповідача невідоме.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, підтвердили факт того, що відповідач за місцем реєстрації не проживає. Суду показали, що вони є мешканцями одного з позивачем будинку, відповідача ніколи не бачили та не знайомі з нею.
На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві власності.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, з аналізу вище зазначених норм вбачається, що якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав.
Враховуючи, встановлені обставини, те, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушує її права як власника майна, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня отримання його копії.
Суддя: В.В. Калюжна