Номер провадження: 22-ц/813/6042/22
Справа № 516/167/21
Головуючий у першій інстанції Мислива Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.07.2011 року у розмірі 29 118,35 грн., мотивуючи це тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02.07.2011 року, згідно якої отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач надав відповідачеві у користування грошові кошти, проте відповідач умов договору не дотримується, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 14.06.2021 року становить 29 118,35 грн. та складається з наступного: 25092 грн. 98 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4025 грн. 37 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати борг, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 25092 грн. 98 коп. за кредитним договором б/н від 02.07.2011року. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Власенко Артем Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення відсотків, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині прострочених процентів, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог в цій частині.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 02.07.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку;

- за розрахунком банку заборгованість відповідача по кредиту станом на 14.06.2021 р., складає 29 118 грн. 35 коп., в тому числі: 25 092 грн. 98 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4025 грн. 37 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, анкети-заяви, виписки про рух коштів по картковому рахунку, довідки про строк дії виданих кредитних карток, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, надав довідку підписану відповідачем про умови кредитування та обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що суд не взяв до уваги підписану відповідачем довідку, в якій зазначені умови кредитування та передбачено розмір, ставка та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

З матеріалів справи вбачається, що у довідці про умови кредитування, зазначено базову та підвищену відсоткову ставку та розмір щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 21).

Зазначена довідка про умови кредитування підписана ОСОБА_1 04.07.2011 року.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення процентів є помилковим, оскільки, за змістом укладеного між сторонами договору від 04.07.2011 року, передбачені проценти за користування грошовими коштами банку в межах пільгового періоду, поза межами пільгового періоду та при невиконанні зобов`язання.

Проте суд на це уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків, посилаючись на неузгодженість таких умов сторонами у зв`язку з не підписанням Умов та Правил.

Як вже зазначалося, Банком доведено і судом встановлено видачу відповідачу коштів у вигляді відкриття карткового рахунку та користування відповідачем протягом кількох років кредитними коштами і встановленим на карту кредитним лімітом, який відповідачем періодично повертався, а проценти частково сплачувалися.

Встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів і користування цими коштами на картковому рахунку протягом кількох років, часткове повернення коштів зі сплатою винагороди банку за користування коштами, суд першої інстанції не взяв до уваги погоджені сторонами умови користування грошовими коштами з погодженими процентними ставками в межах строку платежів передбачених кредитним договором в межах строку дії кредитної карти.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін користування чужими грошовими коштами може використовуватися у двох значеннях: перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що проценти які нараховуються за надані в користування грошових коштів поділяються на дві категорії:

проценти за користування кредитом проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України.

проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

При цьому Велика Палата ВС наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються.

Проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

Строк кредитування за картковим договором обмежується строком дії кредитної карти, який в даному випадку, як вбачається з доданої Банком довідки обмежений останнім днем листопада 2023 року (а.с.19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за кредитом станом на 14.06.2021 року у загальному розмірі 29 118,35 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 25 092,98 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 025,37 грн.

Тобто заборгованість розрахована в межах строку кредитування.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення процентів через неузгодженість таких умов сторонами у зв`язку з не підписанням Умов та Правил, не відповідає встановленим у справі обставинам, не узгоджується з доказами, які додані до справи та не заснований на вимогах цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Банком додано до позову виписку про рух коштів по картковому рахунку відкритому на ім`я відповідача, довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (щодо розміру кредитного ліміту), а також довідку про умови кредитування з погодженими сторонами умовами щодо процентної ставки, яка застосовується при обчиленні процентів за користування кредитними коштами.

Дана виписка і згадані вище довідки офіційно зазначені в якості додатків до позовної заяви і включені до опису документів, які Банком направлені до суду.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18; від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц; від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтовані, рішення суду першої інстанції слід змінити шляхом задоволення заявленого позову у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 29 118 грн. 35 коп., яка складається з 25 092 грн. 98 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 4025 грн. 37 коп. заборгованості за простроченими відсотками.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25092,98 грн., рішення не оскаржувалося і тому в цій частині його правильність не переглядалася.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в порядку апеляційного перегляду рішення змінено та позов задоволено у повному обсязі, судові витрати підлягають перерозподілу та стягненню з відповідача на користь позивача 2 270 грн. сплаченого останнім судового збору за подачу позову до суду.

Що стосується судового збору за подання апеляційної скарги, то слід зазначити, що рішення суду фактично було оскаржено лише в частині відмови у стягненні процентів, що становить 14 /% від суми заявленого позову.

Тому судовий збір за подання апеляційної скарги мав становити 2 270* 150%*14%= 476 грн. 70 коп., які з урахуванням задоволення цих вимог в апеляційному порядку підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, загальна сума судового збору за подання позову та апеляційної скарги, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 746 грн. 70 коп. (2270+ 476, 70).

Решта сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір», як зайве сплачене.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Власенка Артема Олександровича задовольнити.

Заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 13 грудня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» () заборгованість у розмірі 29 118 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» () судовий збір за подачу позову до суду та апеляційної скарги у розмірі 2 746 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 06.10.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк