Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
753/7534/22: Окремі процесуальні питання; Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
Надіслано судом: 29.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 15.12.2022
Номер судового провадження: 4-с/753/115/22
ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7534/22
провадження № 4-с/753/115/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

при секретарі Гаврилюк О.В.

учасники справи: ОСОБА_1

старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкова) О.В.

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Савенкова О.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкова О.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця.

25.07.2022 ухвалою суду скаргу залишено без розгляду.

17.10.2022 ухвалою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу суду від 25.07.2022, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

15.11.2022 ухвалою суду відкрито провадження за скаргою, розгляд справи призначено у відкрите судове засідання на 29.11.2022.

21.11.2022 cкаржником подано заяву про зменшення та уточнення вимог скарги, за змістом якої заявлено наступні вимоги:

- визнати бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкової) О.В., щодо не повернення виконавчих документів стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 незаконною;

- зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкову) О.В., повернути виконавчі документи (№753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 13.08.2019, №753/13705/13 від 13.08.2019) стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 (ВП№57607270, ВП№№57607449, П№59801120, ВП№981142).

- скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду скаржника за кордон застосоване до нього ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у справі № 754/ 11076/19 за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

29.11.2022 ухвалою суду прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що в провадженні старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. перебуває зведене виконавче провадження №58322761 з виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів. З часу відкриття виконавчого провадження рішення суду боржником виконувалось по можливості. Поряд із цим, зважаючи на відсутність коштів та майна у боржника, вказує, що виконавчі документи підлягають поверненню стягувачу, а дії державного виконавця щодо неповернення виконавчих документів стягувачу підлягають визнанню незаконними. Зазначає, що обмеження у праві виїзду за кордон щодо скаржника не виправдовує цілей та мети, оскільки не тільки не сприймає виконанню судового рішення, а й перешкоджає його виконанню. Скаржник зазначає, що отримав пропозицію щодо працевлаштування за кордоном з орієнтовним розміром доходу 60000 грн. Окрім того, боржник є волонтером та здійснює заходи щодо збору коштів спрямованих на захист обороноздатності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку Російської Федерації. Відтак, вважає що встановлені судом обмеження у праві виїзду за кордон підлягають скасуванню.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги, які просив задовольнити.

Державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкова О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що нею проводяться виконавчі дії по даному виконавчому провадженню, а відтак підстави для повернення виконавчого документа стягувачу відсутні. Вжиті судом заходи щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон є правомірними та не підлягають скасуванню.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

В провадженні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні, перебуває зведене виконавче провадження № 58322761 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 2 224 158,94 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить чотири виконавчих провадження, а саме: ВП № 57607270 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 2 201 238,02 грн; ВП № 57607449 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 3 441,00 грн; ВП № 59801120 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/6763/19 від 13.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 768, 40 грн; ВП № 59801142 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/6763/19 від 13.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 18 711, 52 грн.

06 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, а 08 листопада 2018 року про накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках.

08 лютого 2019 року постановою державного виконавця винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.

З наданих суду доказів вбачається, що державним виконавцем направлялись запити до державних установ щодо виявлення майна боржника.

Як вказує скаржник, з вересня 2021 року жодних виконавчих дій направлених на здійснення виконавчого провадження державним виконавцем не вчиняється, коштів та майна на яке може бути звернено стягнення в боржника немає, а відтак ОСОБА_1 стверджує, що державним виконавцем вчиняється бездіяльність щодо неповернення виконавчих документів стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761.

На неодноразові звернення боржника до державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В., щодо того, які дії необхідно вчинити для виконання судових рішень змістовної відповіді не отримав. З часу відкриття виконавчого провадження рішення суду боржником виконувалось, зважаючи на його фінансову спроможність. Поряд із цим, зважаючи на відсутність коштів та майна у боржника, вказує, що виконавчі документи підлягають поверненню стягувачу, а дії державного виконавця щодо неповернення виконавчих документів стягувачу підлягають визнанню незаконними. Окрім того, обмеження у праві виїзду за кордон щодо скаржника не виправдовує цілей та мети, оскільки не тільки не сприймає виконанню судового рішення, а й перешкоджає його виконанню, відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих 3 днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Звертаючись до суду з заявленою скаргою скаржник посилається на бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчих документів стягувачу, просить суд зобов`язати державного виконавця повернути виконавчі документи стягувачу та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Суд вважає важливими доводи скаржника, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного.

Як встановлено судом та визнається боржником, ОСОБА_1 обізнаний про наявність зведеного виконавчого провадження № 58322761 та зобов`язань покладених на останнього рішеннями судів, що входять до складу зведеного виконавчого провадження.

На час розгляду скарги зобов`язання покладені на ОСОБА_1 рішеннями судів у межах зведеного виконавчого провадження № 58322761, залишаються невиконаними.

Згідно статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець є представником влади, діє від імені держави, перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень в порядку, передбаченому законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції принципу верховенства права.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та приватних виконавців, які зобов`язані вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, на даний час державним виконавцем вживаються заходи щодо виявлення майна, коштів боржника в тому числі, які перебувають в інших осіб, для забезпечення подальшого виконання рішень суддів в повному обсязі.

Правовий статус сторін виконавчого провадження визначений статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Частиною 8 цієї статті визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

На час розгляду скарги повідомлення про повне виконання рішення боржником від сторін виконавчого провадження не надходило. Натомість, за наданими суду доказами вбачається, що державним виконавцем з часу відкриття виконавчого провадження до часу розгляду скарги вживались заходи відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання скаржника на те, що не всі заходи державного виконавця, що вживалися під час виконавчого провадження є ефективними не спростовує висновків суду щодо правомірності дій виконавця, які узгоджуються з вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Оскільки примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, суд позбавлений можливості державного виконавця вчинити конкретні дії, з огляду на положення ст. 451 ЦПК України

Суд зауважує, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачу приймається державним виконавцем за наявності підстав, передбачених статтею 37 Закону №1404-VIII. Прийняття таких рішень є дискреційними повноваженнями виконавців, що визначає право останніх з питань, віднесених до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону.

Таким чином, оскільки твердження ОСОБА_1 щодо протиправних дій та бездіяльності державного виконавця не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог скарги щодо визнання бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В., щодо неповернення виконавчих документів стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 незаконною; зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкову О.В., повернути виконавчі документи (№753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 13.08.2019, №753/13705/13 від 13.08.2019) стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 (ВП№57607270, ВП№№57607449, П№59801120, ВП№981142).

Уточнюючи вимоги скарги, скаржник посилався на те, що у разі визнання судом бездіяльності протиправною та повернення виконавчих документів стягувачу, як наслідок підлягає скасуванню тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Підсумовуючи наведене, оскільки вимоги скарги щодо визнання бездіяльності старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкової) О.В., щодо неповернення виконавчих документів стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 незаконною; зобов`язання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкову) О.В., повернути виконавчі документи (№753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 05.11.2018, №753/13705/13 від 13.08.2019, №753/13705/13 від 13.08.2019) стягувачу на підставі частини 2 статті 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах зведеного виконавчого провадження №58322761 (ВП№57607270, ВП№№57607449, П№59801120, ВП№981142) залишені без задоволення, відсутні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Окрім того, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, передбачена можливість звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості. Відповідно, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи (ч. 3 ст. 441 ЦПК України)

02 серпня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 3 441 грн.

В подальшому, неодноразово, 14 квітня 2020 року, 25 березня 2021 року, 29 листопада 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

10.08.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - задоволено.

02.11.2022 Постановою Київського апеляційного суду ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року скасовано, постановлено нове рішення наступного змісту. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 02 серпня 2019 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 3 441 грн.

Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 , посилався на те, що по мірі можливостей він виконував рішення суду та державному виконавцю надано правовстановлюючі документи на ліфт пасажирський, в результаті реалізації якого частково погашено борг, а обмеження його у праві виїзду за межі України порушує його право на вільне пересування, передбачене Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що отримав пропозицію щодо працевлаштування за кордоном з орієнтовним розміром доходу 60000 грн. Окрім того, боржник є волонтером та здійснює заходи щодо збору коштів спрямованих на захист обороноздатності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку Російської Федерації. Відтак, вважає що встановлені судом обмеження у праві виїзду за кордон підлягають скасуванню.

Суд вважає важливими доводи боржника, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв`язку із тривалим невиконанням боржником рішення суду. Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

При скасуванні обмежувальних заходів, судом не досліджується питання ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки дана обставина встановлюється судом при ухваленні рішення щодо обмеження його у права виїзду за межі України. В даному випадку судом перевіряється наявність підстав для скасування встановленого обмеження, зокрема, чи виконано боржником рішення суду, внаслідок невиконання якого судом застосовано обмежувальні заходи. Разом із тим, обставин для скасування обмежувальних заходів, накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань, яке спричинило вжиття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, не встановлено.

Посилання скаржника на можливість його працевлаштування за межами України з метою повернення боргу та виїзд до сім`ї, що перебуває за кордоном судом не приймається, оскільки вказана обставина не гарантує виконання боржником рішення суду та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України навпаки надасть можливість останньому виїхати за кордон та дозволить ухилитись від виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Надання державному виконавцю правовстановлюючих документів на ліфт пасажирський в рахунок погашення заборгованості, за ціною електронних торгів який становить 165 220,50 грн. не свідчить про повернення суми заборгованості, яка складає 2 256769,79 грн, а тому не може бути достатньою підставою для скасування встановленого судом обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, зважаючи на зазначені обставини, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні вимог скарги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

На підставі викладеного, керуючись стст. 12-13, 258, 260-261, 354, 451, 452ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Савенкова О.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2977,20 грн. судового збору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.11.2022

Суддя: Л.В. Комаревцева

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...