Справа № 136/1286/21
Провадження № 22-ц/801/1412/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 рокуСправа № 136/1286/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості у сумі 32543,38 гривень,

за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Ак-цент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 червня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Липовець Вінницької області за головування судді Шпортун С. В., без участі учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 32543,38 гривень. Позовні вимоги умотивовані наступними обставинами. 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачці наданий кредит у вигляді встанов-лення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користу-вання кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кре-дитом. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил відповідачка дала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клі-єнт дає право банку у будь-який момент змінити ( зменшити, збільшити або анулювати ) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумов-ною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту. Відповідачка підтвердила свою згоду про те, що під-писана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківсь-ких послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.a-bank.com/ua, складає між нею та банком кредит-ний договір і вона проінформована про умови кредитування в А-Банку, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором у Паспорті спо-живчого кредиту за програмою «Кредитна картка». АТ «А-Банк» свої зобов'-язання за договором та угодою виконало у повному обсязі, надало ОСОБА_1 кредит ( встановлений кредитний ліміт ) у розмірі, відповідно до умов догово-ру. Відповідачка своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, вона не виконала зобов`язання за чинним договором. У зв`язку з порушеннями вказа-них зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 15 травня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 32543,38 гривень, яка складається з: 22899,56 гривень - заборгованість за кредитом, 9493,82 гривні - заборгованість по відсотках; 150,00 гривень - штрафи. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, що є пору-шенням законних прав АТ «А-Банк», останнє звернулося в суд з даним позо-вом, просило стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним до-говором від 04 грудня 2019 року № б/н, а також судові витрати.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03 червня 2022 року позов АТ «А-Банк» задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04 гру-дня 2019 року № б/н станом на 15 травня 2021 року, що складається із заборго-ваності за кредитом у розмірі 22899,56 гривень, а також 1589,00 гривень судо-вого збору.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 03 червня 2022 року, представник АТ «А-Банк» Омельченко Є. В. оскаржує його в апеля-ційному порядку у частині відмовлених позовних вимог, просить рішення суду у цій частині скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних ви-мог у повному обсязі. Скаржник посилається на ухвалення судом рішення з по-рушенням норм матеріального права, звертає увагу на те, що відповідачка ко-ристувалася кредитними коштами, а отже погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку, оскільки укладений договір є договором оферти. Крім того, відповідачкою за допомогою електронного підпису одно-разовим ідентифікатором підписаний паспорт споживчого кредиту, де нею по-годжені усі умови кредитування, строки, процентна ставка та інші умови, що не врахував суд першої інстанції. У даному випадку, на думку скаржника, необ-хідно ураховувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 гру-дня 2020 року у справі № 284/180/17, де звернуто увагу на обов`язковість вико-нання погоджених у Паспорті споживчого кредиту умов кредитування, зокрема, щодо процентної ставки, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування.

Наданим цивільним процесуальним законом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 21 липня 2022 року, правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася, відзив на апеляційну скаргу суду від неї не надходив.

Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мі-німуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи. Ураховуючи зазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно з частинами четвертою, шостою статті 19, частиною першою статті 369 ЦПК України, здійснюється у порядку пись-мового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній дока-зами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні в ній доводи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного заочного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача в особі його представника Омельченка Є. В. задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на під-ставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції від 03 червня 2022 року у повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про при-єднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій за-значено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом Умовами та Прави-лами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основ-ними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному бу-клеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання бан-ківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. До позовної заяви банк додав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», витяги із зазначених Умов та Правил, Тарифів користування кре-дитною картою «Зелена», копію Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», а також розрахунок заборгованості, що склалася у відпові-дачки станом на 15 травня 2021 року.

Згідно з розрахунком банку заборгованість позичальниці за вказаним кре-дитним договором через неналежне виконання нею узятих на себе зобов`язань станом на 15 травня 2021 року становить 32543,38 гривні, яка складається з: 22899,56 гривень - заборгованість за кредитом, 9493,82 гривні - заборгованість за відсотками, 150,00 гривень - штрафи.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, стягуючи з ОСОБА_1 лише заборгованість за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що від-повідачка не узгоджувала з позивачем АТ «А-Банк» умови щодо нарахування процентів, а також відповідальність у вигляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цих частинах.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сто-рони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпо-відно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови пуб-лічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних фор-мах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досяг-нуто згоди.

Відповідно до норм статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укла-деним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти дого-вір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладе-ним у письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається но-таріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Стаття 652 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ро-довими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що вста-новлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням встановлених у цій справі її фактичних обставин, наведених норм матеріального права, судом першої інстанції зроблений висновок про на-явність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача кредитних коштів, заборгованих за тілом кредиту у розмірі 22899,56 гривень і в цій частині заочне рішення суду сторонами не оскаржується.

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги; відповідно у частині, що не оскаржується жодною із сторін, законність і обґрунтованість заочного рі-шення суду першої інстанції не є предметом апеляційної перевірки.

Щодо заявленої АТ «А-Банк» позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а та-кож штрафів, то колегія суддів апеляційного суду також вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог є правильним з огляду на таке.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування заборгованих відсотків, штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 грудня 2019 року, АТ «А-Банк» посилався як на невід`ємні частини спірного договору на Витяги з Умов та Пра-вил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифів, розміщені на сайті банку https//a-bank.com.ua/terms у той час, коли в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , зазначений інший банківський сайт: www.a-bank.com/ua. Така роз-біжність у сайтах банку безспірно свідчить про неспростовну відмінність між собою певних невід`ємних частин договору, укладеного, за твердженням пози-вача, між сторонами у справі. Окрім цього, матеріали справи не містять під-тверджень, що саме додані до позовної заяви Витяги з Умов та Правил, Тарифів розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафів за порушення строків виконання зобов`язань, і саме у зазначених у цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

Також, варто зазначити, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В анкеті-заяві від 04 грудня 2019 року сторони у справі не узгодили базову процентну ставку, відсотки річних за користування позичальницею кредитними коштами. Крім того, у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови дого-вору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зо-бов`язання. Тобто, банком ініційований спір про стягнення з ОСОБА_1 за-боргованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до договору про надання банківських послуг. Разом з тим, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання бан-ківських послуг без надання належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору не може бути підставою для стягнення процентів за корис-тування кредитними коштами та штрафів за невиконання кредитного договору.

За таких обставин та без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність, як зазначалося, в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кре-дитними коштами, штрафів, надані банком Витяги з Умов та Правил, Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, встановлена до укла-деного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно ці докумен-ти не підтверджують вказаних обставин.

Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі №14-131цс19, що згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має ураховуватися суда-ми інших інстанцій. При виборі і застосуванні норми права до спірних право-відносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України ).

Також колегія суддів апеляційного суду визнає безпідставними посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені у Паспорті споживчого кредиту, підписаному ОСОБА_1 . Така обставина, за твердженням представ-ника банку, безспірно свідчить про погодження усіх істотних умов укладеного з відповідачкою договору, проте анкета-заява позичальниці не містить жодних відомостей про сам Паспорт як складову цього договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони ( сторін ) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способа-ми. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох доку-ментів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фік-сується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів ( на-приклад, складення заповіту ), так і договорів ( дво- і багатосторонніх правочи-нів ). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони до-сягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін пра-вочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження вико-нання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу ін-формації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Спосо-бом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є Пас-порт споживчого кредиту. Ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, йо-го підписання споживачкою не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у Паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Отже апеляційний суд вважає, що Паспорт споживчого кредиту, з огляду на його правову природу ( це не частина кредитного договору, а спосіб пові-домлення кредитором позикодавця про наявні пропозиції кредитування ) та зміст - не є підтвердженням досягнення між Банком і позичальницею умов кре-дитування, у тому числі й щодо процентної ставки, штрафів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користу-вання коштами, а також штрафу є правильним.

Окремо належить зупинитися на доводах апеляційної скарги представника АТ «А-Банк» Омельченка Є. В. про те, що відповідачці було надано послуги з кредитування шляхом, зокрема, підписання Паспорту споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такі доводи скаржника не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до пункту двадцять третього частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифі-каті відкритого ключа. Пунктом двадцять четвертим частини першої статті 1 цього Закону передбачено, що кваліфікований надавач електронних довірчих послуг - це юридична особа незалежно від організаційно - правової форми та форми власності, фізична особа - підприємець, яка надає одну або більше елек-тронних довірчих послуг, діяльність якої відповідає вимогам цього Закону та відомості про яку внесені до Довірчого списку.

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» Довірчий список представляє собою перелік ква-ліфікованих надавачів електронних довірчих послуг та інформації про послуги, що ними надаються.

Відповідно до норм статті 35 Закону України «Про електронні довірчі по-слуги» центральний засвідчувальний орган впроваджує, підтримує в актуально-му стані та публікує на своєму офіційному веб-сайті Довірчий список, де міс-титься інформація про кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг разом з інформацією про кваліфіковані електронні довірчі послуги, які вони на-дають. Довірчий список повинен впроваджуватися, підтримуватися в актуаль-ному стані та публікуватися у безпечному режимі з обов`язковим додаванням електронної печатки центрального засвідчувального органу у вигляді, придат-ному для автоматичної обробки. Інформація, що міститься у Довірчому списку, є відкритою. Обов`язкові вимоги до Довірчого списку встановлюються Кабі-нетом Міністрів України. Порядок ведення Довірчого списку затверджується головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпе-чує формування та реалізує державну політику у сфері електронних довірчих послуг.

З відомостей електронного реєстру чинних, блокованих та скасованих сер-тифікатів відкритих ключів убачається, що АТ «А-Банк» не входить до Довір-чого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.

За вказаних обставин аргументи представника позивача про надання ОСОБА_1 банківських послуг із застосуванням електронного цифрового під-пису в оформленні Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги представника банку такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правиль-ного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, свідчать про незгоду з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інс-танції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ак-цент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгова-ності у розмірі 32543, 38 гривень залишити без змін, поновити його дію.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбаче-них пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський