Категорія: 47 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

07 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Шевчук Л. Я., вивчивши апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 300000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 9000 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач Державна казначейська служба України подав апеляційну скаргу на це судове рішення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини 3 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані не поважними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідач подав апеляційну скаргу на судове рішення з порушенням строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, і просив суд поновити строк на апеляційне оскарження.

Оскаржуване рішення постановлено судом 18 квітня 2022 року, повний текст судового рішення складено 19 квітня 2022 року, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження закінчився 20 травня 2022 року.

Проте відповідач подав апеляційну скаргу на судове рішення лише 02 вересня 2022 року.

У поданій апеляційній скарзі відповідач Державна казначейська служба України просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначивши при цьому, що копію судового рішення отримано відповідачем 04 серпня 2022 року, хоча всупереч пункту 4 частини 4 статті 356 ЦПК України доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції не надано.

Отже, відповідач подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом строку на апеляційне оскарження і не надав суду доказів на підтвердження того, що копія судового рішення вручена відповідачу лише 04 серпня 2022 року.

Крім того, відповідачем при поданні апеляційної скарги не сплачено судовий збір.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить звільнити або відстрочити сплату судового збору і зазначає, що відповідно до пункту 19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану сплата судового збору може бути здійснена лише у третю чергу, що унеможливлює відповідачу своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату судового збору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік ; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір»)

Велика Палата Верховного Суду у справі № 0940/2276/18 (постанова від 14 січня 2021 року) зробила такий висновок, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої наведеної статті Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Разом з цим, Велика Палата констатувала, що юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату. З наведеного убачається, що прийняти рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд може і з власної ініціативи у тому разі, коли юридична особа звертається із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Апеляційним судом враховано, що Закон України «Про судовий збір» визначає порядок сплати судового збору, встановлює ставки, які залежать від змісту позовних вимог (майнового, немайнового характеру), інших заяв процесуального характеру, статусу особи позивача (юридична, фізична особа).

Наведений Закон визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Креуз проти Польщі» «Kreuz v. Poland» (рішення від 19 червня 2001 року, пункт 59) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає про відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Ураховуючи наведені норми національного законодавства, практику Верховного Суду та рішень ЄСПЛ щодо обов`язку учасника справи здійснити сплату судового збору у визначеному законом розмірі, суд апеляційної інстанції робить висновок, що наведені Державною казначейською службою України доводи не є достатніми для звільнення від сплати судового збору або для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто в його користь 300000 грн моральної шкоди.

Ураховуючи наведене та відповідно до підпунктів 1, 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги особі, яка її подала, необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4500 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви: 3000х150%=4500).

Реквізити рахунку сплати судового збору:

отримувач коштів ГУК у Волин.обл/м.Луцьк /22030101;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38009371;

банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.);

рахунок отримувача: UA0003550;

призначення платежу: 101; _____/; реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний податковий орган і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір; на рішення суду від 18 квітня 2022; справа № 569/11232/21; Волинський апеляційний суд.

Враховуючи зазначені обставини та керуючись статтею 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача Державної казначейської служби України про звільнення від сплати судового збору, про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року у цій справі залишити без руху, надавши строк тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у разі невиконання у визначений строк вимоги суду про звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення цього строку, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено на підставі частини 4 статті 357 ЦПК України.

У випадку подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням підстав, які будуть визнані поважними, але невиконання вказаної ухвали в частині вимог щодо сплати судового збору апеляційна скарга буде вважатися неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя