Справа № 129/561/21
Провадження № 22-ц/801/1574/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуСправа № 129/561/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 129/561/21 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Красіловського Вадима Олександровича на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Дєдова С. М.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В заяві зазначала, що після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона як інвалід дитинства II групи (а.с. 30) має право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/6 частини спадкового будинку, незалежно від змісту заповіту який за життя склала її мати на користь онука ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н.П. вихідний № 1264/02-31 від 12 листопада 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку у спадковому будинку після смерті матері ОСОБА_3 , з посиланням на відсутність відповідних правовстановлюючих документів.

Просила визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 становить 1/1 (в новій редакції позовної заяви від 04 березня 2021 року така вимога відсутня).

Визнати за нею право власності на 1/6 частку у житловому будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 1 - 7; 39 - 45).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено (а.с. 187 - 191).

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Красіловський Вадим Олександрович просить рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини спадкового будинку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Красіловський Вадим Олександрович апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити з мотивів вкладених в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність особи, яка не з`явилася.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині, яка становить за висновками суду 1/12 частини спадкового будинку підлягає захисту. В решті позовних вимог суд першої інстанції відмовив, пославшись на їх безпідставність. (а.с. 187 - 191).

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлені апеляційним судом обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н.П. вихідний № 1264/02-31 від 12 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку у спадковому будинку після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавиці ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 . На те, що невизначена частка спадкодавиці на вищевказаний житловий будинок (частки будинку). Відсутність відомостей (інформації) про державну реєстрацію права власності на спадковий будинок, а також відсутність можливості встановити які частки житлового будинку належали решті членам колгоспного двору, оскільки будинок відноситься до суспільної групи колгоспників (а.с.24).

На даний час поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення.

Постановою державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н.П. вихідний № 1263/02-31 від 12 листопада 2020 року з цих же підстав відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок, онуку ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (а.с. 25).

Постановою державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н.П. вихідний № 1302/02-31 від 18 листопада 2020 року з цих же підстав відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку у спадковому будинку після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 114).

Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі позивачка ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавиці ОСОБА_3 на спадковий будинок, відсутність визначення частки спадкодавиці у спадковому будинку та відсутність відомостей про державну реєстрацію права власності на спадковий будинок позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Тому, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Отже, обраний спосіб захисту позивачкою ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі - ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до Виписки з погосподарської книги № 6 за 1991 - 1995 роки, особистий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору слідуючий: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Рік забудови будинку 1959 рік (а.с. 21).

Тобто, вказаний житловий будинок належав подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Самі записи у погосподарських книгах визнаються Верховним Судом як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності (Постанови від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 96).

Згідно із статтею 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Отже, у житловому будинку АДРЕСА_1 , спадщина відкрилася на Ѕ частину, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 .

За змістом статті 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Незалежно від змісту заповіту неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день його смерті проживала разом із ним.

Їх спільні діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з батьками не проживали.

Із матеріалів спадкової справи № 718 розпочатої 27 вересня 2001 року убачається, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла його дочка ОСОБА_4 (при народженні ОСОБА_7 ). Інша дочка ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про те, що на спадщину після смерті батька ОСОБА_5 не претендує (а.с. 93 - 11).

Згідно із статтею 112 ЦК УРСР (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Отже, після спадкування Ѕ частини житлового будинку після смерті ОСОБА_5 , частки спадкоємців становили, у ОСОБА_4 ј частина будинку, а у ОСОБА_3 ѕ з урахуванням вже належної їй Ѕ частини цього житлового будинку.

Вказані обставини були встановлені і судом першої інстанції.

Згідно із статтею 560 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Згідно із статтею 561 ЦК УРСР (1963 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 59).

Згідно довідки Ладижинсько Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 21 лютого 2020 року № 51 ОСОБА_3 була зареєстрована і постійно проживала в АДРЕСА_1 . На день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаною адресою була зареєстрована лише спадкодавиця ОСОБА_3 (а.с. 61).

Згідно довідки Ладижинсько Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 23 вересня 2020 року № 332 спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є онук померлої - ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом є: дочка померлої - ОСОБА_1 ,1969 року народження, інвалід дитинства друга група (а.с. 30); дочка померлої - ОСОБА_4 , 1956 року народження; дочка померлої - ОСОБА_6 , 1960 року народження (а.с. 66).

Згідно із частинами першою та другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

З урахуванням встановленого судом, спадщина відкрилася на ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно із належним чином посвідченим заповітом від 16 серпня 2018 року, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно де б воно не було і з чого не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право за законом, за заповітом заповіла своєму онукові ОСОБА_2 (а.с. 60).

Частиною першої статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначений статтею 1241 ЦК України , є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Із матеріалів спадкової справи № 42/2020 убачається, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її онук ОСОБА_2 , якому спадкодавиця заповіла усе своє майно, згідно із заповітом від 16 серпня 2018 року (а.с. 54; 64).

Дочки спадкодавеці ОСОБА_3 : ОСОБА_1 та ОСОБА_4 27 травня 2020 року подали до Гайсинської державної нотаріальної контори заяви про відмову від права на обов`язкову частку у спадщині та видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині яка відкрилася внаслідок смерті їх матері ОСОБА_3 . У своїх заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зазначили, що їм нотаріусом роз`яснено, що їх відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (а.с. 55-56; 57-58).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до частини п`ятої статті 1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

29 травня 2020 року ОСОБА_1 протягом строку, встановленого для прийняття спадщини подала нотаріусу заяву, якою відкликала свою заяву про відмову від прийняття спадщини, подану нею до Гайсинської державної нотаріальної контори 27 травня 2020 року, згідно із статтею 1269 ЦК України (а.с. 62).

В цей же день 29 травня 2020 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63).

Отже, предметом спору у цій справі є визначення частки у житловому будинку АДРЕСА_1 та визнання на неї права власності в порядку спадкування за законом.

Як вже встановлено судом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний будинок був у спільній сумісній власності двох осіб: ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_4 без визначення часток.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом за своїм змістом спрямоване на фактичне позбавлення права ОСОБА_4 на належну їй частку у спільній власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного належним відповідачем у справі, що розглядається, крім ОСОБА_2 , є і ОСОБА_4 .

Водночас ОСОБА_4 до участі у цій справі як співвідповідач не залучена, а заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 чи її представник адвокат Красіловський Вадим Олександрович не заявляли.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанови Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15-ц (провадження № 61-16776св20) та від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20)).

Такий підхід у вирішенні зазначеного питання не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, оскільки заявлені у цій справі вимоги взаємопов`язані між собою, стосуються не тільки прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 та визначеного нею відповідача ОСОБА_2 , а також ОСОБА_4 , яку позивачка ОСОБА_1 не залучила до участі у справі через те, що не визнає її право власності на частку у спадковому будинку.

Незалучення зазначеної особи до участі у справі позбавляє її права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом лише для відповідача, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, заяви про застосування позовної давності тощо.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у позові з підстав викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник