Справа №303/3512/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судового засідання Добош О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 19 087 грн. 09 коп. за кредитним договором № 1-33432 від 01.07.2021 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором, однак, внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань, станом на 18 травня 2022 року виникла сума боргу в розмірі 19 087 грн. 09 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 685 грн. 95 коп., відсотки за користування кредиту - 6 245 грн. 93 коп., нараховані штрафні санкції (пеня) - 1 250 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості - 827 грн. 04 коп., 3% річних - 78 грн. 17 коп. Просить стягнути з відповідача суму боргу, яку останній у добровільному порядку не бажає сплатити.

Ухвалою суду від 01 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.83 ч.3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Судом встановлено, що 01 липня 2021 року між ТзОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1-33432. Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 отримав у ТзОВ «Інтеркеш Україна» кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою 127,75 %, річних, до 01.07.2022 року (а.с.4-5).

Факт отримання кредиту підтверджується копією кредитного договору (а.с.4,5) та копією видаткового касового ордеру від 01.07.2021 року на суму 15 000,00 грн., які містять підпис відповідача (а.с.10).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 18 травня 2022 року виникла сума боргу в розмірі 19 087 грн. 09 коп., з яких : заборгованість за тілом кредиту - 10 685грн. 95 коп., відсотки за користування кредитом - 6 245 грн. 93 коп., нараховані штрафні санкції (пеня) - 1 250 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості - 827 грн. 04 коп., 3% річних - 78 грн. 17 коп., що стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами: розрахунком заборгованості (а.с.16,17).

Відповідно до п.п.2 п. 2.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному Договором.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 6.7. кредитного договору у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмірі 625,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 10.02.2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» зверталось до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами до звернення позивача із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, тобто до 10.02.2022 року.

Судом встановлено, що відповідачем здійснювалось погашення кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 01.12.2021 року відповідачем сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 7 185,38 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16,17).

Вбачається, що відповідач повинен сплатити відсотки за користування кредитом за період 01.01.2022 рік по 10.02.2022 рік. Однак, суду не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем не здійснювалась оплата відсотків за користування кредитом за період 01.012022 рік по 10.02.2022 рік.

Суд вважає проценти нараховані позивачем необґрунтованими, а заявлена ТзОВ «Інтеркеш Україна» вимога про стягнення з відповідача відсотків за користуванням кредиту в розмірі 6 245,93 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимоги про стягнення трьох відсотків річних, враховуючи вказану вище правову позицію, яка конкретизована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, відповідно до якої за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії кредитного договору визначений сторонами до 01.07.2022 року, відповідач вчиняв платежі на часткове погашення кредиту, отже суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 1250,00 грн. пені. Так, правовим наслідком порушення зобов`язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже було згадано в п. 6.7. кредитного договору сторони встановили, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмір 625,00 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості позивачем зазначено розмір пені 1250,00 грн.(а.с.16-17).

У зв`язку з цим слід зазначити, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

В той же час, вказаний розрахунок пені, не може бути прийнятий судом як правильний та обґрунтований, оскільки у ньому не відображено та не конкретизовано періоду та підстави нарахування пені, а міститься лише вказівка на загальну суму пені. При цьому, суд не вбачає можливим у цій частині здійснити власний обрахунок штрафних санкцій для перевірки правильності їх нарахування позивачем, умовам кредитного договору та нормам ЦК України.

Крім цього, за змістом п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено на усій території України карантин з 12.03.2020 року та в подальшому продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України до 31.05.2022 року.

Враховуючи наведені положення ЦК України та те, що з 12.03.2020 року і до 31.12.2022 року на усій території України встановлено карантин, позичальника звільнено від обов`язку сплати пені.

Відтак, заявлена ТзОВ «Інтеркеш Україна» вимога про стягнення з відповідача пеня в розмірі 1250,00 грн. задоволенню не підлягає.

Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 кредитного договору №1-33432 від 01.07.2021 року суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Інтеркеш Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту - 10 685 грн. 95 коп. Таким чином, сума боргу за кредитним договором або розмір понесених позивачем збитків, що підлягає стягненню з відповідача, становить 10 685 грн. 95 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з наведених вище підстав.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Інтеркеш Україна» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам.

Розмір заявлених вимог - 19 087, 06 грн. (2481,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 10 685, 95 грн. (1 389,00 грн., - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 389, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 611, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», 88000, м. Ужгород, вул.Швабська,17, , суму заборгованості в розмірі 10 685 (десять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень) гривень 95 копійок за кредитним договором № 1-33432 від 01.07.2021 року

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», 88000, м. Ужгород, вул.Швабська,17, судовий збір в розмірі 1 389,00 (одна тисяча триста вісімдесят дев`ять) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», , м.Ужгород, вул.Швабська,17, Закарпатської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий В.О.Монич