П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/25197/21

Провадження № 22-ц/4815/1034/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції

(повний текст) ухвалено без фіксування перебігу судового засідання

технічними звукозаписувальними засобами:

23 травня 2022 року у м. Рівне

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство "Альфа-Банк";

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 і приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович;

представники учасників справи:

позивача законний представник ОСОБА_3 і адвокат Мартинов Олексій Юрійович;

відповідача адвокат Ременюк Тетяна Олександрівна;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, : ОСОБА_2 і приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович; про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права спільної сумісної власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі АТ "Альфа-Банк" або банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 і приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов В.О.; про скасування рішення приватного нотаріуса Рівненського міського округу Плетньова В.О. про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер: 60633749 від 28.09.2021, та визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Мотивуючи вимоги, вказувалося, що вона є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 287389482 від 29.11.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ «Альфа Банк». Підставою для внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. (з відкриттям розділу), індексний номер: 60633749 від 28.09.2021 року. Підставою для державної реєстрації зазначено іпотечний договір № 1844/07 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 6617, виданий 24.12.2007 року, видавник Сивоглаз С.С., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області. Позивач вважає, що державну реєстрацію права власності було проведено з порушенням вимог закону, виходячи з такого. Відповідно до довідки про смерть серії НОМЕР_1 від 23.06.2021 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Проте внаслідок прийняття приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60633749 від 28.09.2021 року, вона позбавлена права на спадкування частини квартири. Іпотекодержателем не було надано нотаріусу, який виконував функції державного реєстратора, належного підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки. Реєстрація права власності на квартиру відбулась з порушенням як процедури повідомлення іпотекодавця, так і проведення державної реєстрації за відсутності іпотечного договору, що унеможливило успадкувати майно у встановленому Законом порядку, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень».

Рішенням Рівненського міського суду від 23 травня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60633749 від 28.09.2021, з припиненням права вланоссті АТ "Альфа-Банк" на квартиру АДРЕСА_1 .

У решті вимог позивачу відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі банк, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, що полягало у неповноті з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи її, зазначалося про незгоду із висновками суду про те, що вимога щодо усунення порушень іпотекодавцю не надсилалася, тому іпотекодержатель порушив вимоги закону щодо повідомлення боржника (спадкоємця боржника) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Спадкоємець боржника, якому не відомо про існування вимог кредитора спадкодавця, не може бути позбавлений майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитором. З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №287389482 від 29.11.2021 видно, що право власності на квартиру зареєстровано за АТ "Альфа-Банк". Як підстава для внесення запису зазначалося про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. (з відкриттям розділу), індексний номер: 60633749 від 28.09.2021. Себто позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили судовим рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пункт 5. 3 договору іпотеки №1844/07 від 24.12.2007 передбачав обрання за вибором іпотекодержателя способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань.

З огляду на це судом помилково застосовано норми ч.ч. 1, 3 ст. 33, ст. 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 2, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 572, 575 ЦК України, пунктів 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

Вважає, що про хибність висновків суду свідчть і правові позиції, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №127/17399/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі №201/6233/17-ц, від 15 січня 2020 року у справі №201/344/18.

Звертав увагу на те, що задовольняючи позов, суд виходив із відсутності повідомлення банком спадкоємців про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте спадкоємці всупереч ст. 1281 ЦК України не повідомили про смерть одного з іпотекодавців. Тому АТ "Альфа-Банк" не знав і не міг знати про смерть іпотекодавця, а тому в нотаріуса були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації права вланоссті на предмет іпотеки.

Щодо повідомлення іпотекодержателя спадкоємців, то вказувалося, що вимоги про усунення порушень на адресу позичальника/іпотекодавця надсилалися банком 14 травня 2020 року та 08 липня 2020 року, однак ці листи було повернуто внаслідок закінчення встановленого стркоу зберігання. Тобто поведінка банку відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постановах від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15, постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №756/15123/18, від 15 жовтня 2020 року у справі №755/2030/19, від 31 березня 2021 року у справі №522/5185/19 та від 08 жовтня 2021 року у справі №206/6043/19.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив і з доведеності та обгрунтованості вимог позивача в частині оспорювання рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О., як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60633749 від 28 вересня 2021 року, оскільки банком, як іпотекодержетелем, вимога про усунення порушення спадкоємцю майнового поручителя не направлялася, а тому іпотекодержатель порушив положення закону щодо повідомлення боржника (спадкоємця боржника) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому враховано, що спадкоємець боржника, якому не відомо про існування вимог кредитора спадкодавця, не може бути позбавлений успадкованого майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитором, адже позбавлення особи майна в такий спосіб є порушенням права власності, гарантованого законом.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 287389482 від 29.11.2021 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ «Альфа Банк» як правонаступником Акціонерного комерційного просмислово-інвестиційного банку.

Підставою для внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. (з відкриттям розділу), індексний номер: 60633749 від 28.09.2021 року. Підставою для державної реєстрації вказувалося про іпотечний договір № 1844/07 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 6617, виданий 24.12.2007, видавник ОСОБА_6 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області.

24 грудня 2007 року між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено Договір про іпотечний кредит № 1846/07 на суму 25 000,00 дол. США із терміном погашення до 21 грудня 2027 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.06.2021, виданого 23 червня 2021 року Рівненським відділом реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Західного мірегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 є ОСОБА_4 , яка звернулась 06 липня 2021 року до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідно до якої заведено спадкову справу № 162/2021 від 06.07.2021, що підтверджується відповідною довідкою від 03.12.2021 року №1379/02-14.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тому за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина 3 зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Отже, недотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" (одним документом) необхідно виходити з пріоритету дотримання саме ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (пункти 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17).

Як правильно встановлено судом, ОСОБА_4 , як спадкоємець ОСОБА_5 , не отримувала повідомлення про усунення порушення, а також про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність.

При цьому з`ясовано, що банк у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначав, що 14 травня 2020 року за вих. №4013 було направлено на адреси позичальника/іпотекодавця - ОСОБА_2 та адресу майнового поручителя ОСОБА_5 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (вимога про усунення порушення). Іпотекодержателем було повторно 08 липня 2020 року надіслані повідомлення з вимогами про усунення порушення основного зобов`язання. Проте з копії повідомлення, видно, що такі листи було повернуто з повідомленням про невручення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Факти невручення цих письмових вимог підтверджено і в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст.ст. 76-80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.) письмовими, речовими і електронними доказами; 2.) висновками експертів; 3.) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто іпотекодержателем не було надано нотаріусу, як державному реєстратору, переконливого підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки обгрунтовано правовою позицією, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження №14-661цс18).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застсоування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, порушення банком вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є законною підставою для скасування оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. (з відкриттям розділу), індексний номер: 60633749 від 28.09.2021.

Висновки суду першої інстанції відповідають і правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц і ґрунтується на тому, що встановлена законодавцем процедура повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення порушення зобов`язання покликана надати можливість іпотекодавцю замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

Оскільки вимога про усунення порушення спадкоємцю не надсилалася, іпотекодержатель порушив вимоги закону щодо повідомлення боржника (спадкоємця боржника) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Спадкоємець боржника, якому не відомо про існування вимог кредитора спадкодавця, не може бути позбавлений успадкованого майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитором. Тобто позбавлення особи майна в такий спосіб є порушенням права власності, гарантованого законом.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній з 16 січня 2020 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин в частині оспорювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов частково, скасувавши рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60633749 від 28 вересня 2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, то з ними не можна погодитися. Так, судом попередньої інстанції всебічно та об`єктивно встановлено усі обставини, які впливають на правильність вирішенні справи. Зокрема, судом досліджено та перевірено факти направлення іпотекодержателем 14 травня 2020 року і 08 липня 2020 року письмових вимог на адресу спадкоємця, про що заявник вказує в апеляційній скарзі і на що посилався у відзиві на позовну заяву. Між тим, ОСОБА_4 , як спадкоємець ОСОБА_5 , не отримувала повідомлення про усунення порушення та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність. Натомість судом з`ясовано і те, що державний реєстратор приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов В.О. прийняв оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без наявності зазначеної вимоги про усунення порушень та зверненян стягнення на предмет іпоеки в позасудовому порядку, чим не додержано положення ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Спростовуються правильністю висновків суду аргументи заявника про неправильність застосування ч.ч. 1, 3 ст. 33, ст. 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 2, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 572, 575 ЦК України, пунктів 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

З огляду на правильність вирішення спірних правовідносин судом попередньої інстанції не заслуговують на увагу посилання автора скарги про неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №127/17399/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі №201/6233/17-ц, від 15 січня 2020 року у справі №201/344/18.

Не є обґрунтованими і доводи заявника на недодержання судом норм процесуального права.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, банк не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Не встановлено мотивів внаслідок їх відсутності і для застосування вимог ч. 3 цієї статті, яка передбачає обов`язкові підстави для скасування судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також не ґрунтуються на обставинах справи, а тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок заявника.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С. Шимків