Справа№592/4879/22
Провадження №2/592/1463/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що у період з 2006 року по 2019 рік ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у подружжя народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час розірвання шлюбу батьки усно домовилися, що син буде проживати із ОСОБА_1 , а донька із ОСОБА_2 .

Станом на час звернення до суду, малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом із батьком у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу. ОСОБА_1 працює у ПрАТ «Сумський Промпроект», де обіймає посаду начальника відділу опалення, вентиляції та кондиціювання, має самостійний стабільний дохід та можливість забезпечувати необхідні умови для нормального проживання і гармонійного розвитку сина; останній виховується в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Оскільки проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком відповідає його інтересам, батько має можливість забезпечити сину належні умови проживання і займатися його виховання, ОСОБА_1 не має бажання чинити жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, готовий зі свого боку всіма можливими способами сприяти забезпеченню дитини материнським піклуванням, тому позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 04.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила про відсутність заперечень проти задоволення заявлених вимог, визнавши їх у повному обсязі.

Представник Управління «Служба у справах дітей» СМР до суду не прибула, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що батько ОСОБА_1 забезпечує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всіма необхідними умовами для проживання та нормального розвитку, мати ОСОБА_2 не заперечує проти проживання сина з батьком, який є позивачем по справі. Сам малолітній ОСОБА_5 бажає проживати разом з батьком і надалі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 2006 року по 2019 рік ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) проживали у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2019 року по справі № 591/2551/19.

Від шлюбу у подружжя народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 9-Б класі КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 24 м. Суми, Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично проживає з батьком ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого є позивач (а.с.9,12-15).

Батько бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до положень ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

За правилом ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. (ч. 1, ч. 2 ст. 29 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Судовим розглядом було встановлено, що батько ОСОБА_1 має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, можливість забезпечувати нормальний фізичний, духовний і гармонійний розвиток дитини, сприяє розвитку його особистим здібностям та інтересам, добросовісно виконує батьківські обов`язки щодо виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який хоче і надалі жити разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де забезпечено належні умови проживання, про що зазначив у власноруч написаній заяві до Управління «Служба у справах дітей» СМР, яка наявна в матеріалах справи.

Згідно Характеристики з ПрАТ «Сумський Промпроект» від 11.07.2022 року, ОСОБА_1 із травня 2006 року працює в Товаристві. На даний час обіймає посаду начальника відділу опалення, вентиляції та кондиціювання. За час роботи зарекомендував себе як кваліфікований, відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходяться в межах компетенції (а.с.11).

Стабільність доходу ОСОБА_1 підтверджується Довідкою ПрАТ «Сумський Промпроект» № 01/117 від 11.07.2022 року (а.с.10).

У відповідності до Акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 26.07.2022 року головним спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» СМР, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечений належними умовами проживання, має власну кімнату, необхідну мебель та знаряддя для навчання і зайняття спортом. Стосунки між дитиною та батьком доброзичливі, батько всіма можливими способами сприяє розвитку спортивних здібностей сина.

Згідно із ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

29.08.2022 року до початку підготовчого судового засідання по справі від відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем на обґрунтування заявлених вимог доводів у їх сукупності, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовну та визначення місця проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 4, 13, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко