У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/1415/22

Провадження № 2/348/809/22

25 серпня 2022 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» про стягнення заборгованої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» про стягнення заборгованої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вважаю, що зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.175, 177 ЦПК України, а саме:

-позивачем в порушення вимог п.4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не зазначений повний зміст позовних вимог.

Так, позивачем у прохальній частині позову, крім вимоги «стягнути на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 17357, 89 грн., та стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 31866,70 грн., також зазначено вимогу «та включити цей період у трудовий стаж», яка є окремою вимогою немайнового характеру, яка підлягає оплаті судовим збором, та до того ж ця вимога викладена неконкретно без зазначення певного періоду.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до висновку, викладеного у п.п.57,58 постанови Верховного суду по справі №910/4518/16 від 30.01.2019 року, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних вимог майнового та немайного характеру.

Отже, з позовної заяви вбачається, що позивач фактично заявляє три вимоги, дві з яких підлягають оплаті судовим збором.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого законом на 1 січня календарного року (2022 року), в якому відповідна заява подається до суду - 992 грн. 40 коп. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (2022 року), в якому відповідна заява подається до суду - 992 грн. 40 коп.

Таким чином, позивач, при зверненні до суду з даним позовом повинен був сплатити судовий збір у загальному розмірі 1984,80 грн.

Позивачем всупереч норм цивільного процесуального законодавства до заяви не додано квитанцію про сплату судового збору та не додано документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та не зазначено обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Посилання у позовній заяві на те, що згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, є неспроможним, оскільки станом на день звернення з позовом до суду 22.08.2022 року, вказана норма має наступну редакцію: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі».

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» про стягнення заборгованої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун