Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 29.12.2022
Номер судового провадження: 2/308/2970/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судового засідання Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням процедури вчинення виконавчого напису, зокрема, ненадіслання нотаріусом письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язань, без підтверджуючих документів.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову не висловила.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим його представник, адвокат Ракущинець А.А., подав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що 16.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №6407 про звернення стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за кредитним договором №5 від 17.11.2019, укладеним з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «НЕО СОЛАР» на підставі договору цесії №18/05/2020, укладеного 18.05.2020 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «НЕО СОЛАР» за кредитним договором №5 від 17.11.2019.

Строк платежу за кредитним договором №5 від 17.11.2019 настав. Боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення проводиться за період з 18.12.2019 по 12.06.2020.

Сума заборгованості становить 23600грн., що складається з:

Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8000грн.;

Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 15600грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача 700грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальна заборгованість боржника становить 24300грн.

17.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею Олександром Васильовичем відкрито виконавче провадження №62603374 за вищевказаним виконавчим написом.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік).

Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищевказаного Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника.

У своїй Постанові від 21 вересня 2021 року (справа 910/10374/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Аналогічна правова позиція міститься в ряді інших постанов Верховного Суду.

В супереч обов`язку доказування, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач повідомлявся ним про розмір наявної заборгованості, а також про перехід до відповідача права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора із зазначенням нових реквізитів для сплати заборгованості.

За наведених обставин, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 992,40 гривень судового збору.

Представник позивача, адвокат Ракущинець А.А., подав суду заяву про стягнення судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, розмір яких становить 5000 грн. Вирішуючи питання про стягнення вказаних витрат суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу регламентується ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат . Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення вказаної статті кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 904/8308/17 дійшов висновку про те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі №810/2823/17 зробив висновок, що надані позивачем первинні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу повинні: відповідати вимогам первинного документа встановленим вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, містити посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; зміст послуг (зазначених в договорі про надання правової допомоги та актах) повинен мати посилання на конкретні дії та/або документи, вчинені/складені адвокатом; платіжний документ має утримувати в собі належне, повне призначення платежу та відмітки банку його проведення відповідно до п.п. 1.22, 2.3, 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 29.10.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги, звіт про виконання умов договору від 29.10.2022, копію прибуткового касового ордеру №25-11/01 від 25.11.2022 та квитанції до прибуткового касового ордеру №25-11/01 від 25.11.2022 на суму 5000грн.

За наведених обставин сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124,129 Конституції України, ст.ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, який зареєстровано в реєстрі за №6407 про звернення стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за кредитним договором №5 від 17.11.2019, укладеним з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «НЕО СОЛАР» на підставі договору цесії №18/05/2020, укладеного 18.05.2020 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «НЕО СОЛАР» за кредитним договором №5 від 17.11.2019.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР» на користь ОСОБА_1 суму 5000(п`ять тисяч) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР» на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) грн. 40 коп. судового збору

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», 01000, м. Київ, Святошинський район, Бульвар Кольцова, буд.14Д, оф.610, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, 01034, м.Київ, вул.Рейтарська/пров.Георгіївський, буд.6-3, літ.А.

Повне рішення складено 28.11.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...