Справа № 639/831/22
Провадження №2/639/1190/22
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

участю секретаря Усиченко К.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/831/22 за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від неповернутої суми позики та суми інфляційного збільшення,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу за Договором позики від 17 жовтня 2011 року, за період з 21 квітня 2020 року по 15 лютого 2022 року в розмірі 14 063 грн. 42 коп. та інфляційне збільшення за період з травня 2020 року по січень 2022 року в розмірі 42 290 грн. 93 коп., а всього 56 354 грн. 35 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 17.10.2011 року відповідачем були позичені у позивача грошові кошти на суму 140000 грн., що за згодою сторін на момент укладання договору становило суму еквівалентну 17500 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу борг не пізніше 17 жовтня 2014 року.

На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч.1 ст. 1047 ЦК України між сторонами будо укладено договір позики.

Відповідачем грубо порушені взяті на себе за договором позики зобов`язання та остання не приступила до виконання умов договору позики .

У зв`язку з цим, 17.04.2015 року ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу та 3% річних.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2016 на його користь з ОСОБА_2 було стягнуто борг за договором позики у розмірі 375900 грн та три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язання за договором позики грошей у розмірі 9176 грн 07 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 вказане рішення суду першої інстанції було змінено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за вказаним договором позики в сумі 459 833 грн 14 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду від 31.05.2016 залишено без змін.

Вказані судові рішення знаходять на примусовому виконанні у Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. у ВП № 60359323, яке на даний час триває.

21.04.2020 приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. було винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі складено відповідний акт.

В рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_2 , стягувачу було передано наступне майно, що належало боржнику: 372/1200 частки житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 114,5 кв.м., житловою площею 56,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на суму за результатами уцінки майна: 191 730 грн.

Позивач зазначає, що неповернутими позивачеві залишилися кошти основної суми боргу у розмірі 257 300 грн. 75 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 10802 грн. 39 коп.

Оскільки відповідач своїх зобов?язань надалі не виконує та кошти в повному обсязі не повернуті, то викладені обставини вимусили позивача звернутись до суду про стягнення з ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 14063 грн. 42 коп. за період з 21.04.2020 по 15.02.2022 та індексу інфляції за період з травня 2020 року по січень 2022 року в розмірі 42290 грн. 93 коп., а всього 56 354 грн. 35 коп.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Іванченко С.М. подав 04.07.2022 до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву також не надходив. На підставі викладеного, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся сторін та у відповідності ч.4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України постановити по справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 17 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики грошей. Відповідно до умов договору позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 140000 грн., що за згодою сторін еквівалентно 17500 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 17.10.2014 року ( а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк суму позики не повернула, у зв`язку з чим, 17.04.2015 року він вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу та 3% річних.

За рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року по справі № 639/3683/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики у розмірі 375900 грн., три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язання за договором позики грошей від 17.10.2011 р. у розмірі 9176,07 грн. ( за період з 18.10.2014 р. по 11.08.2015 р.). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 р. рішення суду першої інстанції змінено, збільшена загальна сума боргу, яка підлягає стягненню, до 459 833,14 грн. (а.с. 9-12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 07.08.2015 року по 02.11.2015 року у розмірі 125 доларів США, що складало на день ухвалення рішення 2864, 15 грн.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2016 з відповідача ОСОБА_2 стягнута заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 7491,58 грн. за період з 02.11.2015 по 30.05.2016 .

За наступний період прострочення виконання зобов`язань з 30.05.2016 по 23.05.2017 стягнуто рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -13 425,32 грн.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2018 з відповідача ОСОБА_2 стягнута заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 8931,97 грн за період з 24.05.2017 по 15.01.2018.

Рішенням суду від 04.12.2020 з відповідача ОСОБА_2 стягнута заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1188 доларів США за період з 15.01.2018 по 20.04.2020 (а.с. 37-39).

Відповідно до вимог статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. від 18.10.2019 було відкрито виконавче провадження № 60359323 за виконавчим листом № 639/3683/15-ц, виданого 08.12.2016 Жовтневим районнім судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики грошей від 17.10.2011 у розмірі 459 833,14 грн та трьох відсотків річних від прострочення зобов`язання за договором позики грошей від 17.10.2011 у розмірі 9176,07 грн. Виконавче провадження на даний час триває. (а.с.13).

21.04.2020 приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. було винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі складено відповідний акт.

В рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_2 , стягувачу було передано наступне майно, що належало боржнику: 372/1200 частки житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 114,5 кв.м., житловою площею 56,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на суму за результатами уцінки майна: 191 730 грн.

Позивач зазначає, що неповернутими позивачеві залишилися кошти основної суми боргу у розмірі 257 300 грн. 75 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 10802 грн. 39 коп. (а.с. 1-5).

За змістом ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Виходячи з норм ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики в повному обсязі до теперішнього часу.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Зі змісту договору позики вбачається, що строк користування відповідачем позикою склав період з 17 жовтня 2011 року по 17 жовтня 2014 року. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу боргу складає період часу, що не охоплений попередніми позовними вимогами та вказаними вище рішеннями суду, а саме з 21.04.2020 по 15.02.2022 включно, що становить 665 днів (а.с. 7).

Відповідно до частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд погоджується з розрахунком позивача суми трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 14 063 грн. 42 коп. (257 300 грн. 75 коп. *3*665/365/100 = 14 063 грн. 42 коп. ) (а.с. 3).

У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Суд зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, застосовуються норми Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27 липня 2007 року.

Сума індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Згідно наданого позивачем розрахунку, що узгоджується із даними Державного комітету статистики України, за період з травня 2020 року по січень 2021 року сума інфляційного збільшення боргу становить 42 290 грн. 93 коп. (а.с. 3-4).

Таким чином позивач просить про стягнення трьох процентів річних та суми інфляційного збільшення боргу не за весь час прострочення, а лише за 665 днів (три проценти річних за період 21.04.2020 по 15.02.2022 включно, інфляційне збільшення боргу за період з травня 2020 року по січень 2021 року включно).

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним судових рішень Жовтневого районного суду м. Харкова.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

Виходячи з викладених обставин, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані , тому є підстави для їх задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 6, 23, 524, 526, 530, 549, 550, 553, 610, 611, 625, 628, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від неповернутої суми позики та суми інфляційного збільшення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми боргу за Договором позики від 17 жовтня 2011 року, за періоду часу з 21 квітня 2020 року по 15 лютого 2022 року у розмірі 14 063 (чотирнадцять тисяч шістдесят три гривні) 42 коп. та інфляційне збільшення боргу, за період часу з травня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 42 290 (сорок дві тисячі двісті дев`яносто гривень) 93 коп., а всього - 56 354 (п`ятдесят шість тисяч триста п`ятдесят чотири гривні) 30 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні ) 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.07.2022.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя В. В. Труханович