Дата документу 06.09.2022 Справа № 335/2936/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1719/22 Головуючий у 1-й інстанції: Аппалонова Ю.В.
Є.У.№ 335/2936/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,,

Кримської О.М.,

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Зазначала, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . До недавнього часу спільно проживали за вказаною адресою, але у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає.

Під час короткочасних звільнень у квітні-травні 2022 року ОСОБА_2 постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого 27.05.2022 під час чергового насильства з боку ОСОБА_2 вона викликала поліцію, яка зафіксувала вказані обставини. Тілесні ушкодженні, завдані їй ОСОБА_2 у квітні та травні 2022 року, фіксувалися судово-медичними експертами КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ». Така поведінка ОСОБА_2 стала підставою розриву їх відносин, проте останній все одно не залишає її у спокої, весь час переслідує, відвідує її за місцем мешкання, постійно телефонує та погрожує.

Таким чином, ОСОБА_2 постійно вчиняє діяння фізичного та психологічного насильства за місцем мешкання заявниці.

На заяву від 27.05.2022 до поліції відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та 27.05.2022 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 256759 строком на 10 діб до 12 год. 30 хв. 06.06.2022. Не дивлячись на винесений терміновий заборонний припис, ОСОБА_2 продовжує телефонувати та слати СМС- повідомлення з погрозами прийти за місцем її мешкання та застосувати до неї фізичне насильство. При цьому ці погрози вона сприймає реально, оскільки неодноразово зазнавала від ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, за її зверненням, зокрема, 13.05.2022 року працівниками сектору дізнання відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України щодо факту побиття ОСОБА_2 ОСОБА_1 за місцем мешкання останньої, та спричинення їй тілесних ушкоджень (ЄРДР № 0000213) (копія витягу додається до заяви). На теперішній час досудове розслідування триває.

Крім того, за фактом протиправних дій ОСОБА_2 щодо її майна, які мали місце 21.05.2022, вона подала заяву до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 31.05.2022 рішення по заяві не прийнято до теперішнього часу.

Підтвердженням реалізації своїх погроз з боку ОСОБА_2 в майбутньому може бути його поведінкою навіть на службі. 18.03.2022 останній, будучи мобілізованим до лав ЗСУ, самовільно залишив межі воєнного підрозділу, в якому він несе службу з автоматом АК-74, за фактом чого слідчими Другого слідчого відділу територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000174, досудове слідство триває.

Заявниця зазначала, що така поведінка ОСОБА_2 на службі та у побуті реально дає підстави хвилюватися за її психічне та фізичне здоров`я під час кожної зустрічі та спілкування з ним, а отже, по закінченню строку дії термінового заборонного припису останній може повторно вчинити домашнє насильство, а також продовжувати висловлювати погрози та психологічно впливати на неї, зокрема через знайомих та телефоні дзвінки або СМС-листування, із використанням інших засобів зв`язку, які йому достовірно відомі.

На підставі вищевикладеного просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 20 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2022 року заява ОСОБА_1 задоволена частково.

Видано строком на три місяці обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_2 :

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- наближатися на відстань 20 м. до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 . Зазначає, що в порушення вимог ст. 350-5 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу без його участі, про час і місце розгляду справи він не повідомлявся належним чином. Вказані дії суду порушили його права як учасника процесу, він був позбавлений можливості надати свої заперечення на заяву, а також докази по справі. Рішення суду першої інстанції порушує його права як власника квартири, у зв`язку з чим виданий судом обмежувальний припис не може бути визнаний пропорційним обставинам цієї справи. ОСОБА_1 ніяким чином не довела викладені в заяві обставини, а тому, на думку апелянта, рішення суду ухвалено на припущеннях. Окрім того, рішення суду є не зрозумілим для його виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявним матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко О.С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 28.10.1989 до 02.11.1993. Після розірвання шлюбу залишилися зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1 .

27.05.2022 до поліції відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та 27.05.2022 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 256759, строком на 10 діб до 12 год. 30 хв. 06.06.2022.

Не дивлячись на винесений терміновий заборонний припис, ОСОБА_2 надсилав СМС-повідомлення ОСОБА_1 з погрозами прийти за місцем її мешкання та застосувати до неї фізичне насильство.

Як зазначала заявниця, ці погрози вона сприймала реально, оскільки неодноразово зазнавала від ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, за її зверненням, зокрема, 13.05.2022, працівниками сектору дізнання відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України щодо факту побиття ОСОБА_2 ОСОБА_1 за місцем мешкання останньої та спричинення їй тілесних ушкоджень (ЄРДР № 0000213). На теперішній час досудове розслідування триває.

За фактом протиправних дій ОСОБА_2 щодо майна заявниці, які мали місце 21.05.2022, вона подала заяву до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 31.05.2022 рішення по заяві не прийнято до теперішнього часу.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наявності обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , а тому з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім`ї дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника строком на 3 місяці та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вказані висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування обмежувального припису є неспроможними.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).

Здійснивши системний аналіз вищенаведених норм матеріального права та встановивши, що надані ОСОБА_1 докази підтверджують обставини застосування відносно неї ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заяви, відсутність підстав для застосування обмежувального припису є неспроможними, оскільки спростовуються зібраними у справі письмовими доказами.

Разом з тим, при розгляді справи суд першої інстанції допустився порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

ЄСПЛ зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 09 червня 2022 року справу було призначено до розгляду на 13 червня 2022 року на 11 год. 30 хв. (а.с.38).

В судове засідання, призначене на 13 червня 2022 року ОСОБА_2 не з`явився, направив заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на хворобу.

Суд задовольнив заяву ОСОБА_2 та відклав розгляд справи на 15 червня 2022 року.

Матеріали справи не містять поштових конвертів, адресованих відповідачу, які б повернулися до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання чи не вручення.

Натомість, матеріали справи містять довідки про недоставлення SMS- повідомлення «Судова повістка про виклик до суду в справі» ОСОБА_2 на номер телефону НОМЕР_1 (а.с.49,50).

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення заінтересованої особи про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

У ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Разом із тим, в іншій частині апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції у цій справі, вважає рішення суду першої інстанції по суті правильним.

Враховуючи наведене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису в межах, визначених судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати строком на 3 (три) місяці обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ):

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2

- наближатися на відстань 20 м. до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: не відомо, паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) компенсувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська