Ухвала

20 червня 2022 року

м. Київ

справа № 2-3353/11

провадження № 61-16264св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Черкаська міська рада,

третя особа - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув заяву колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак Ольги В`ячеславівни (суддя-доповідач), Гулейкова Ігоря Юрійовича, Погрібного Сергія Олексійовича про самовідвід у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно побудовані будівлі.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 08 лютого 1995 року ОСОБА_1 є власником 14/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а на підставі рішення Черкаської міської ради від 24 липня 1998 року № 667 - співвласником земельної ділянки, загальною площею 1 141,3 кв. м, яка знаходиться біля та під її будинком і надвірними спорудами за вказаною адресою. За її замовленням 02 лютого 2011 року Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» провело поточну інвентаризацію, під час якої зафіксовано, що на земельній ділянці нею самочинно споруджено прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також у будинку здійснено переобладнання - влаштовано житлову кімнату «1-8». Самочинне будівництво вона здійснила з метою покращення своїх житлових умов та благоустрою будинку. Експертним висновком будівельно-технічного дослідження від 29 квітня 2011 року № 38-БТ, складеним спеціалістом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трам» (далі - ТОВ «Трам»), надано оцінку стану будівельних конструкцій приміщень, прибудов та житлової кімнати «1-8» у будинку АДРЕСА_1 - «добре», встановлено їхню відповідність чинним на території України державним нормам, правилам, стандартам, вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд, а також можливість подальшої безпечної експлуатації.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на самочинно побудовані споруди, а саме прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату «1-8» у будинку (літ. «А-1»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 липня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме: прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 у будинку (літ. «А-1»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 05 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу. Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права через неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення у справі та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, ОСОБА_3 просила рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а третьою особою залучено ОСОБА_4 , яка є співвласником будинку (11/25 частини) за вказаною адресою. Здійснення прибудови, переобладнання житлової кімнати та визнання за позивачем права власності на самочинно побудовані споруди не порушують прав та інтересів ОСОБА_3 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , тому в неї відсутні підстави для оскарження цього рішення. Питання, які заявник ставить в апеляційній скарзі, можуть бути предметом розгляду окремого позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції обґрунтована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 зверталася у встановленому законом порядку до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих прибудов (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також переобладнання в будинку влаштованої житлової кімнати «1-8»; в апеляційній скарзі на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року ОСОБА_3 заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на експертному висновку будівельно-технічного дослідження від 29 квітня 2011 року № 38-БТ, складеному спеціалістом ТОВ «Трам», який не може вважатися висновком експертизи в розумінні ЦПК України, за звукозаписом судового засідання від 26 грудня 2018 року апеляційний суд ставив на обговорення це клопотання, проте не вирішив його і в порушення норм процесуального права не врахував, що висновок судової будівельно-технічної експертизи може мати виключне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд не перевірив належним чином законності та обґрунтованості рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, не зазначив у судовому рішенні конкретних обставин, що спростовують доводи апеляційної скарги, не тільки не використав своїх повноважень для виправлення допущених судом першої інстанції недоліків розгляду справи, але й сам не забезпечив реалізацію принципу диспозитивності і змагальності сторін, тобто порушив норми процесуального права. Отже, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 зверталася у встановленому законом порядку до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих прибудов (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також переобладнанням в будинку - влаштування житлової кімнати «1-8». Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 15 січня 2019 року, проведеної згідно зі статтею 106 ЦПК України, на даний час неможливо дати висновок про відповідність конструктивних елементів та мереж вимогам Державних будівельних норм України. Відстань між житловим будинком із прибудовами на земельній ділянці АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_3 становить 5,65 м, що не відповідає вимогам 15.2.2 Державних будівельних норм України ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (головуючий), Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у справі скасовано. Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у справі, Верховний Суд виходив із того, що апеляційний суд, поновлюючи строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не зазначивши поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження, не навів належного обґрунтування поновлення такого строку, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції. У мотивувальній частині постанови від 19 листопада 2020 року апеляційним судом тільки зазначено, що оспорюваним судовим рішенням суду першої інстанції порушуються законні права ОСОБА_3 , тому вона має право на апеляційне оскарження рішення суду. Суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження у справі 23 листопада 2018 року та переглянувши по суті рішення, ухвалене 08 липня 2011 року, належно не обґрунтував необхідність його перегляду з урахуванням принципу правової визначеності.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме: для надання вмотивованої заяви про пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду з зазначенням обґрунтованих причин суттєвого пропуску строку.

Ухвала суду мотивована тим, що наведені ОСОБА_3 доводи в обґрунтування причин суттєвого пропуску строку є недостатніми. Суд визнав необґрунтованими доводи заявника про те, що поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження є її необізнаність з ухваленням оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю підстав для поновлення ОСОБА_3 суттєво пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року. У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржниця лише вказала на те, що оскаржуваним рішенням порушуються її законні права, яка є власником суміжної земельної ділянки і до розгляду справи залучена не була. Інших передбачених законом обставин, які б надавали можливість поновлення суттєво пропущеного процесуального строку, ОСОБА_3 не зазначено, фактично наведені нею причини є аналогічними тим, що зазначені скаржником в апеляційній скарзі, поданій 05 листопада 2018 року і, які ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року визнано не поважними.

Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено більше ніж на сім років, у заяві не зазначені виключні випадки, обставини непереборної сили, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, які надають можливість для поновлення процесуального строку, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021року, в якій просила скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду 26 травня 2021 року у справі № 201/8437/13-ц, від 21 серпня 2021 року у справі № 344/15764/15-ц. Суду апеляційної інстанції необхідно було відійти від принципу res judicata, оскільки відхід від цього принципу зумовлений особливими і непереборними обставинами - тим, що особа, яка звернулася з апеляційною скаргою не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції і про існування вказаного рішення обізнана не була.

Її право на оскарження рішення суду першої інстанції у справі вже досліджене Верховним Судом і відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі. У січні 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С. від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У зв`язку з увільненням від роботи на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони судді Калараша А. А., на підставі розпорядження від 18 травня 2022 року № 604/0/226-22 «Про призначення повторного атоматизованого розподілу судової справи» цивільну справу передано раніше визначеному складу суду: Ступак О. В. (доповідач), Погрібний С. О., Гулейков І. Ю.

10 червня 2022 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейковим І. Ю., Погрібним С. О. у цій справі заявлено самовідвід.

Заява про самовідвід підлягає задоволенню з таких підстав. .

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Так, саме постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (головуючий), Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. від 30 червня 2021 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу в частині поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд висловив думку про те, що суд апеляційної інстанції не зазначив поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження, не навів належного обґрунтування поновлення такого строку, а лише вказав, що, перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважає за необхідне поновити цей строк, погодившись із скаржником про поважність причин його пропуску.

Після направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, ОСОБА_3 , на виконання вимог ухвали Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року про залишення її апеляційної скарги без руху для надання вмотивованої заяви про пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду з зазначенням обґрунтованих причин суттєвого пропуску строку, подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин пропуску такого строку, які є аналогічними причинам, зазначеним нею у її апеляційній скарзі, поданій 05 листопада 2018 року, а саме, вона не була обізнана про ухвалення оскаржуваного судового рішення, яким порушуються її законні права як власника суміжної земельної ділянки не залученого до розгляду справи, що є поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги (т. 1, а. с. 50-54).

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження, вказавши, що інших передбачених законом обставин, які б надавали можливість поновлення суттєво пропущеного процесуального строку, заявницею не зазначено, фактично наведені нею причини є аналогічними тим, що зазначені скаржником в апеляційній скарзі, поданій 05 листопада 2018 року і, які ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року визнано не поважними.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (головуючий), Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. висловив свою думку про те, що суд апеляційної інстанції, поновлюючи заявниці строк на апеляційне оскарження, порушив вимоги статті 6 Конвенції, фактично вказавши, що такі причини не є підставою для поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, з метою забезпечення справедливого розгляду справи незалежним і безстороннім судом, судді Ступак О. В., Гулейков І. Ю. та Погрібний С. О. підлягають відводу.

Крім того, звертаючись до суду касаційної інстанції, ОСОБА_5 вказує на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки її право на оскарження рішення суду першої інстанції у справі вже досліджене Верховним Судом і відповідні висновки викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року, яка передувала розгляду цієї справи колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (головуючий), Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В., де судом касаційної інстанції переглядалася ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на підставі пункту 3 частини першої статті 362ЦПК України.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. про самовідвід.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак Ольги В`ячеславівни (суддя-доповідач), Гулейкова Ігоря Юрійовича, Погрібного Сергія Олексійовичапро самовідвід задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний