Справа № 202/5132/22
Провадження № 2/202/1956/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Кухтіна Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в м. Дніпрі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, сум передбачених ст.625 ЦК України, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

22 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 за результатом розгляду якої останній просив суд стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 45 521,31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 5 липня 2022 року по день винесення рішення суду на підставі ст. 117 КЗпП України, інфляцію у розмірі 8 104,40 грн., три відсотки річних у розмірі 1 058,22 грн. на підставі ст.625 ЦК України, моральну шкоду 50 000,00 грн. та судові витрати, в т.ч. витрати на правову допомогу у розмірі 5400,00 грн.

Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що 4 липня 2022 року позивач був звільнений за власним бажанням (у зв`язку із виходом на пенсію) з посади слюсаря-ремонтника 6 розряду цеха №23 «Спеціалізованого виробництва з виготовлення РД №305 заводу з виробництва і випробувань РРД №206». При звільненні позивачу мали бути виплачені кошти у загальному розмірі 50842,31 грн., з яких: заробітна плата 49 040,31 грн., виплата при виході на пенсію 1802,00 грн. Однак в день звільнення не було проведено остаточного розрахунку. 26 липня 2022 року на картковий рахунок позивача від відповідача надійшла сума у розмірі 5 321,00 грн. Отже сума остаточного боргу складає 45 521,31 грн.

За час перебування справи у суді позивачем була отримана друга довідка від відповідача де вказано більшу суму, яка підлягала виплаті при звільненні позивача. У зв`язку із чим позивач подав заяву про звільнення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 50 842,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 5 липня 2022 року по день винесення рішення суду на підставі ст. 117 КЗпП України, інфляції у розмірі 8 104,40 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1 058,22 грн. на підставі ст.625 ЦК України, морально шкоди 50 000,00 грн. та судових витрат, в т.ч. витрат на правову допомогу.

Зі сторони відповідача надійшов письмовий відзив за яким представник сторони просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Також зазначено, що відповідачем визнається факт часткової невиплати заробітної плати, однак зазначено, що у червні 2022 року на рахунок позивача була перерахована сума у розмірі 5 321,00 грн. та 1 397,00 грн. у липні. Також зазначено про сплив строку, передбаченого ст.233 КЗпП України для заявлення відповідних вимог позивачем. Крім того просили не стягувати з підприємства середній заробіток та моральну шкоду у зв`язку із тим, що у зв`язку із військової агресією РФ проти України на підприємстві було оголошено простій підприємства у зв`язку із чим виникала затримка із виплати заробітної плати.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що жодного строку ним порушено не було.

Зі сторони відповідача також надано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що виплату заробітної плати проведено у липні за червень 2021 року. Індекс споживчих цін за даними Держкомстату при виплаті заробітної плати за період квітень-серпень 2021 року у вересні 2021 року 0%, тому компенсація за затримку виплати доходу не повинна нараховуватись. Зазначена у заяві про збільшення позовних вимог сума розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає дійсним та фактичним даним зазначеним у розрахункових листах так як підприємство працює в одноденному режимі роботи, згідно наказів по підприємству. Крім того, повідомлено, що 21 липня 2022 року за червень 2022 року позивачу було перераховано на картковий рахунок 5 321,00 грн., за липень 2022 року 296,00 грн. за серпень виплата при виході на пенсію 1542,00 грн. перераховано на картковий рахунок 7 вересня 2022 року.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що з 1 березня 2022 року встановлено простій у Державному підприємстві «ВО ПМЗ імені О.М. Макарова» без присутності працівників на робочих місцях до видання наказу про завершення простою.

У відповідності до копії наказу №225 від 21 квітня 2022 року про режим роботи на ІІІ квартал 2022 року установлено у ІІІ кварталі 2022 року одноденний режим роботи підрозділів підприємства наступним чином: понеділок робочий день, вівторок, середа, четвер, п`ятниця неробочі дні, субота, неділя вихідні дні.

У відповідності до копії трудової книжки ОСОБА_1 , 1952 року народження, з 4 липня 2022 року позивача, слюсаря-ремонтника 6 розряду цеху №23 «Спеціалізованого виробництва з виготовлення РД №305 заводу з виробництва і випробувань РРД №206» було звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України) згідно наказу від 4 липня 2022 року № 624 вк. Наказ про звільнення підписано пом. генерального директора з персоналу начальником управління персоналом В.Патока Державного підприємства Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова Державного космічного агентства України.

Згідно повідомлення бухгалтера ОСОБА_2 , у відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, позивачу при звільненні з підприємства буде перераховано 49 040, 31 грн. на картковий рахунок, з яких заробітна плата з травня 2021 року по червень 2022 року та вихідна допомогу при виході на пенсію.

26 липня 2022 року на картковий рахунок позивача від відповідача надійшла сума у розмірі 5 321,00 грн.

Згідно повідомлення в.о. бухгалтера підприємства, позивачу, станом на 13 вересня 2022 року не виплачена заробітна плата у сумі 49040,00 грн. за період з травня 2021 року по липень 2022 року.

У відповідності до довідки головного бухгалтера підприємства середньоденна заробітна плата позивача, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, становить 483,97 грн.

У відповідності до останньої довідки підприємства, станом на дату звільнення позивача, останньому не виплачена заробітна плата у сумі 49040,00 грн. у т.ч. по місцям: за травень 2021 року 2699,00 грн., за червень 2021 року 5073,00 грн., за липень 2021 року 4662,00 грн., за серпень 2021 року 4443,00 грн., за вересень 2021 року 4642,00 грн., за жовтень 2021 року 4013,00 грн., за листопад 2021 року 5128,00 грн., за грудень 2021 року 2876,00 грн., за січень 2022 року 2979,00 грн., за лютий 2022 року 1747,00 грн., за березень 2022 року 1147,00 грн., за квітень 2022 року 1184,00 грн., за травень 2022 року 1433,00 грн., за червень 2022 року 5321,00 грн. перераховано на картковий рахунок 21 липня 2022 року, за липень 2022 року 296,00 грн., за серпень 2022 року виплата при виході на пенсію 1542,00 грн. перераховано 7 вересня 2022 року.

З метою захисту своїх порушених прав між позивачем та АО «Лігал Альянс» в особі адвоката Черкавського Ю.С., було укладено 28 липня 2022 року договір про надання правової (правничої) допомоги.

У відповідності до копії акту приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 28 липня 2022 року, послуги, а саме: консультація, досудове врегулювання, підготовка та подача позовної заяви по стягненню заборгованості з виплати заробітної плати з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», передано позивачу за що останнім сплачено винагороду адвокату, у розмірі 5400,00 грн.

У відповідності до копії акту приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 28 липня 2022 року, послуги, а саме: підготовка відповіді на відзив та відправка, передано позивачу, за що останнім сплачено винагороду у розмірі 3350,00 грн.

Здійснення оплати за вказаним вище договором підтверджується відповідним рахунком та квитанцією від 25 жовтня 2022 року.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується Конституцією України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Так, 4 липня 2022 року позивача, слюсаря-ремонтника 6 розряду цеху №23 «Спеціалізованого виробництва з виготовлення РД №305 заводу з виробництва і випробувань РРД №206» було звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України) згідно наказу від 4 липня 2022 року № 624 вк.

Звернення позивачу до суду із позовом мало місце 22 серпня 2022 року, згідно штемпелю суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено строків визначених законодавством для звернення до суду із позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

З урахуванням останньої довідки, наданої відповідачем щодо суми невиплаченої заробітної плати, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заробітної плати у загальному розмірі 42 322,00 грн., з урахуванням сплачених відповідачем сум, (за травень 2021 року у сумі 2699,00 грн., за червень 2021 року 5073,00 грн., за липень 2021 року 4662,00 грн., за серпень 2021 року 4443,00 грн., за вересень 2021 року 4642,00 грн., за жовтень 2021 року 4013,00 грн., за листопад 2021 року 5128,00 грн., за грудень 2021 року 2876,00 грн., за січень 2022 року 2979,00 грн., за лютий 2022 року 1747,00 грн., за березень 2022 року 1147,00 грн., за квітень 2022 року 1184,00 грн., за травень 2022 року 1433,00 грн. та за липень 2022 року 296,00 грн.).

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті ст.117 КЗпП України.

Підпунктом л) пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, в тому числі, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абз. 3 та 7 пункту 2 Порядку - якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати п.5 вказаного порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації абз. першим та другим п.8 Порядку.

У відповідності до довідки підприємства середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, становить 483,97 грн.

З 5 липня 2022 року (наступний день після дати звільнення) по 30 вересня 2022 року (останній день ІІІ кварталу) 13 робочих днів, у відповідності до копії наказу №225 від 21 квітня 2022 року про режим роботи на ІІІ квартал 2022 року.

Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 6 291, 61 грн. (13 робочих днів х 483,97 середньоденна заробітна плата).

Суд звертає увагу, що середній заробіток розраховано станом на останній день ІІІ кварталу 2022 року, інформація про режим роботи відповідача у листопаді 2022 році у суду відсутня.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 291, 61 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляції у розмірі 8 104,40 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1 058,22 грн., на підставі ст.625 ЦК України, суд враховує правовий висновок щодо відсутності підстав для застосування приписів статті 625 ЦК України до трудових правовідносин, які регулює спеціальне законодавство, який наведено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19).

Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, оскільки частина друга статті 625 ЦК України не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права.

Крім того, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством ст.237-1 КЗпП України.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості права на працю, що охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, а саме відсутність у позивача засобів для існування, а саме заробітної плати на яку позивач розраховував при укладанні трудового договору з відповідачем, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачу та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 40 000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також наведені вище норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (м.Дніпро, вул. Криворізька, 1, ) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, сум передбачених ст.625 ЦК України.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати з травня 2021 року по липень 2022 року у загальному розмірі 42 322,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6 291, 61 грн., за період з 5 липня 2022 року по 30 вересня 2022 року.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8 750,00 грн.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992.40 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь держави судовий збір у розмірі 992.40 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін