Провадження № 2/161/132/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Гичці М.В.,

за участю представника позивача Петрука І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Книша С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою адвоката Наумчука Вячеслава Адамовича в інтересах ОСОБА_2 до КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Наумчук В.А. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_2 з вищевказаним позовом до КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області", в якому просив визнати незаконним і скасувати Наказ по Комунальному закладу «Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області» №94-ос від 15.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », зобов`язати Комунальний заклад «Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області» виплатити вихователю групи продовженого дня, ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня відсторонення 16.11.2021 до дня фактичного виконання цього судового рішення, обраховану відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює з 12.09.2019 вихователем групи продовженого дня у КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області". Наказом №94-ос від 15.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 » її без будь якого попередження відсторонили від роботи з 16.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Даний наказ не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здійснити щеплення. З листом Департаменту освіти Луцької міської ради №16-16/594 від 02.11.2021 «Про алгоритм дій щодо відсторонення від роботи працівників», на який відповідач посилається як на підставу відсторонення від роботи, вона не ознайомлена. Позивачка не відмовлялася від щеплення, але вона не вакцинувалася у зв`язку з висновком лікаря від 02.10.2021, згідно якого вакцинація ї не рекомендована у зв`язку з перенесеним захворюванням та наявністю антитіл.

Вважає, що її відсторонення від роботи відбулося із порушенням норм чинного законодавства України, а також за відсутності будь-яких правових підстав для цього. Оспорюваний наказ суперечить Законам України «Про захист населення від інфекційних хвороб», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Професія, до якої належить позивач, не зазначена у Переліку професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, щеплення проти COVID-19 не внесене до Календаря профілактичних щеплень в Україні, тому не може бути обов`язковим, рішення головного державного санітарного лікаря України та інших відповідних санітарних лікарів на місцях про встановлення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відсутні. Строк дії оскаржуваного наказу не обумовлений наявністю чи відсутністю карантину, а виключно наявністю чи відсутністю у позивачки щеплення проти COVID-19.

Ухвалою суду від 24.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.04.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, позивач була поінформована про необхідність здійснення профілактичного щеплення проти COVID-19 та особисто була попереджена про можливе відсторонення від роботи у зв`язку з ухилянням від такого щеплення, повідомленням №02-19/237 від 03.11.2021 «Про обов`язкове профілактичне щеплення поти COVID-19», хоча і відмовилась підписати зазначене повідомлення, про що склався акт про відмову працівника підписатися в повідомленні від 03.11.2021. Посилання позивачки на те, що вона не ухилялася і не відмовлялася від щеплення є неправдивим, тому, що наданий позивачем висновок лікаря є іншої форми, ніж передбачена чинним законодавством і не є підставою для звільнення від проходження щеплення. А висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2, форми №028-1/о роботодавцю не надавався. Також, строк відсторонення позивачки встановлюється до усунення причин, які його зумовили, тобто на час відсутності щеплення проти COVID-19. І оскільки, наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 №380, зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні, ОСОБА_2 було допущено до виконання завдань за посадою.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Петрук І.В., підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представники відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позовні вимоги заперечили у повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши в судовому наявні матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює вихователем групи продовженого дня у КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області", що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 та не заперечується представниками відповідачів (а.с.11).

15.11.2021 директор КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області" Ковальчук О.О. видав Наказ № 94-ОС про відсторонення ОСОБА_2 , вихователя групи продовженого дня, від роботи з 16.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Наказ ґрунтується на нормативно-правових актах: наказі Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням»; п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; ст. 46, 94 КЗпПУ.

Згідно із ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»). Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я є Міністерство охорони здоров`я України.

У преамбулі Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» вказано, що цей Закон визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. За змістом ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Накази Міністерства охорони здоров`я (далі МОЗ), видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Цей перелік доповнено наказом МОЗ № 2393 від 01 листопада 2021 року.

Нормативно-правовою базою прийняття цього наказу зазначено статтю 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статтю 12Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункт 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики.

Відповідно до Переліку № 2153 з доповненнями, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1. центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2. місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3. закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4. підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

5. установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6. підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

У справі встановлено, що на позивача поширюється дія Переліку № 2153, тому видача оспорюваного наказу керівником відповідає вимогам постанови КМ України від 09 грудня 2020 року № 1236 і до позивача правомірно застосовано відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством.

03.11.2021 позивачу було винесене повідомлення директора КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області" Ковальчука О.О. про обов`язкове щеплення проти COVID-19, де зазначається, що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників школи, як закладу освіти, позивачу необхідно у термін до 05.11.2021 надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання для такого щеплення. Одночасно позивача попереджено, що у випадку не надання до вказаного строку одного із наведених документів з 08.11.2021 її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Позивача проінформовано про те, що період відсторонення від роботи не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, а також до стажу, що дає право на щорічну відпустку (а.с. 27).

Оскільки дане повідомлення позивач відмовилась підписати, було складено акт про відмову працівника підписатись в повідомленні (а.с.28)

Свідки ОСОБА_4 (заступник директора), ОСОБА_5 (завідуюча канцелярією), ОСОБА_6 (медсестра) допитані в судовому засіданні, підтвердили, що 03.11.2021 підписали акт про відмову ОСОБА_2 підписати повідомлення про необхідність проведення щеплення, хоча вона була належним чином повідомлена на засіданнях педагогічної ради Луцької гімназії №21 ім. М. Кравчука 30.08.2021 та 29.10.2021.

Відповідно до витягів з журналів обліку робочого часу педагогів за 2020-2021 навчальні роки ОСОБА_2 була присутня на роботі 30.08.2021 та 29.10.2021, а отже і на засіданнях педагогічної ради. Що і підтвердили в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (заступник директора гімназії №21).

Свідок ОСОБА_6 (медсестра) пояснила, що ОСОБА_8 неодноразово повідомлявся про проведення обов`язкового щеплення проти COVID-19, але оскільки в травні ОСОБА_2 перехворіла на COVID-19, в неї був відвід 180 днів. В жовтні вона принесла довідку про наявність антитіл, але це не є протипоказом, тобто відводу від щеплення, належної форми № 028-1/о не було надано. З 02.11-15.11 в неї була можливість надати відвід від щеплення проти COVID-19 належної форми.

Свідок ОСОБА_9 (заступник директора з виховної роботи)в судовому засіданні пояснила, що 30.08.2021 була організована педагогічна рада, де повідомляли всіх про обов`язкове щеплення від COVID-19, де була присутня ОСОБА_2 . У квітні 2021, червні 2021, вересні 2021 та жовтні 2021 виїзна бригада КП «МОЛМТГ» проводила вакцинацію працівників гімназії №21 проти COVID-19. У вересні і жовтні, ОСОБА_2 хоч і була присутня на роботі, але на вакцинацію не з`явилася.

З урахуванням норм Постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-СоV-2», встановлено наступний алгоритм дій роботодавця стосовно осіб, які не дотримуються вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19:

1. Роботодавець (з Переліку) має поінформувати всіх працівників (без винятку) про:

-необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19;

-можливі місця (пункти) проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID -19;

-правові наслідки у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-СоV-2 (відсторонення від роботи).

2. За можливості, здійснити заходи, спрямовані на організацію проведення обов`язкових профілактичних щеплень працівників проти гострої респіраторної хвороби COVID та іншу допомогу працівникам, з метою сприяння їх проведенню.

3. Задокументувати шляхом складання відповідного акту випадки ухилення або відмови працівника від проходження щеплення. У разі наявності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 отримати копію висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я.

4. У разі наявності задокументованих випадків ухилення або відмови працівника від проходження щеплення та якщо з моменту набуття чинності норм наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, працівник продовжує ухилятись або відмовлятись від щеплення за відсутності протипоказань, роботодавець відсторонює працівника від роботи шляхом видання наказу (розпорядження) з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відсторонюється, не пізніше дня видання такого документу у встановленому порядку. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

5. За інформацією Міністерства охорони здоров`я України отримання однієї дози дводозної вакцини проти COVID-19 не вважається ухиленням або відмовою працівника від проходження щеплення, а відтак не може бути підставою для відсторонення.

6. Питання оплати періоду відсторонення необхідно вирішувати з урахуванням норм ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці».

Позивач не надала документу, що підтверджує проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до 05.11.2021, а тому роботодавець правомірно відсторонив її від роботи. Крім цього, позивач не надала доказів щодо щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. У даному випадку відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах законодавства, здійснено в спосіб, передбачений законом та існування правових та фактичних підстав.

У справі «Соломахін проти України» у рішенні від 15.03.2012 ЄСПЛ сформулював правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

У п.п. а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян. Позивачка не дотрималася загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону здоров`я людей, і держава визначила законодавством захисний захід відсторонення від роботи. Тимчасове обмеження права позивачки на працю, яка відмовилася від вакцинації за власним бажанням, а тому була відсторонена від роботи, не є проявом дискримінації, оскільки такі дії вчинені в інтересах суспільства, які превалюють над інтересом однієї особи, ґрунтуються на законі та переслідують законні цілі.

Посилання у позові на те, що уповноважені посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби не звертались з поданням про відсторонення позивачки від роботи, як це передбачено приписами Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а тому наказ про її відсторонення від роботи прийнято з порушенням закону суд відхиляє у зв`язку з таким.

У Преамбулі до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зазначено, що цей Закон регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні. Нормами статті 7 передбачено обов`язки підприємств, установ і організацій (в сфері забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення). Згідно з абзацом шостим частини першої статті 7 Закону, підприємства, установи та організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Приписами статті 42 Закону передбачені заходи щодо припинення порушення санітарного законодавства. Згідно з пунктом «e» частини першої цієї статті, головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства: внесення власникам підприємств, установ, організацій або уповноваженим ними органам подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, зазначених у абзаці шостому частини першої статті 7 цього закону.

Отже, внесення головним санітарним лікарем подання про відсторонення працівників від роботи є заходом, спрямованим на припинення порушення санітарного законодавства на підприємстві, установі, організації, у разі невиконання вимог законодавства, з однієї сторони, особою, яка зобов`язана пройти обов`язкове профілактичне щеплення, а з іншої сторони, керівником, який допускає бездіяльність і самостійно не виконує приписів законодавства щодо відсторонення такого працівника від роботи.

У даній справі таких обставин судом встановлено не було.

Доводи позивачки про порушення конституційного права на працю, недопустимість обмеження такого права, дискримінаційний характер наказу, суд вважає безпідставними, оскільки ці твердження ґрунтуються на вибірковому тлумаченні норм законодавства. Всі нормативно-правові акти, на які посилається в позові позивач і які вважає, що вони суперечать нормам Конституції та обмежують її права, є чинними і не визнанні неконституційними.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тимчасова втрата заробітної плати це прямий наслідок свідомого рішення позивача обрати шлях відмови від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людей, зокрема, учасників освітнього процесу.

Як вбачається зі змісту оскарженого наказу останній прийнято 15.11.2021, однак ним відсторонено від роботи ОСОБА_2 з 15.11.2021 як працівника, що повинен обов`язково пройти профілактичне щеплення проти COVID-19.

Аналізуючи часові рамки прийняття даного наказу та відсторонення особи від роботи суд зазначає, що винесення такого наказу 15.11.2021 не було передчасним, так як відсторонення відбулося саме з 15.11.2021.

З системного аналізу положень Кодексу законів про працю України, Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 та постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 20.12.2020 (в редакції, станом на 15.11.2021) встановлено, що працівники, визначені Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, можуть бути відсторонені від роботи виключно у разі не проходження обов`язкової вакцинації чи не надання медичного висновку про наявність протипоказань з 08.11.2021. Пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236, яким передбачено обов`язок керівників підприємств, установ та організацій відсторонювати від роботи відповідних працівників набрав чинності з 08.11.2021.

На підставі досліджених у справі доказів та норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було здійснено керівником Луцької гімназії №21 у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу відсутні.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні основної позовної вимоги, в задоволенні похідних вимог, а саме про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, також слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, в порядку, передбаченому ст..141 ЦПК України, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову адвоката Наумчука Вячеслава Адамовича в інтересах ОСОБА_2 до КЗ "Луцька гімназія №21 імені Михайла Кравчука Луцької міської ради Волинської області" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 12.08.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк