печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Ковалівській В.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості з виплати стипендії та нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Державного агентства України з питань кіно (далі - відповідач, Держкіно) про стягнення заборгованості з виплати стипендії та нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково.

20.12.2021 року представник позивача ОСОБА_2 , в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, звернувся до суду з клопотанням про стягнення судових витрат по справі, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держкіно задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 678 685 грн. заборгованості з виплати стипендії (без урахування податків і зборів), 79 707 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 36 878 грн. 91 коп. - три проценти річних. Враховуючи, що відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року та додатку № 2 до Договору від 25.01.2021 року, укладеного між сторонами, гонорар за надання правової допомоги складає 10 % від суми, яка підлягатиме виплаті Замовнику за рішенням суду, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 79 527 грн. 17 коп. та судового збору в розмірі 7 952 грн. 73 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.05.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості з виплати стипендії та нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання повернуто до Печерського районного суду м. Києва для ухвалення додаткового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час, місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши клопотання про розподіл судових витрат по справі, перевіривши зміст судового рішення та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як визначено у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року позов ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості з виплати стипендії та нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково: стягнуто з Державного агентства України з питань кіно на користь ОСОБА_1 678 685 грн. заборгованості з виплати стипендії (без урахування податків і зборів), 79 707 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 36 878 грн. 91 коп. - три проценти річних та 7 952 грн. 73 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позову - відмовлено.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, під час ухвалення рішення судом вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу та відмовлено у їх стягненні, оскільки на час ухвалення судом рішення позивач не надав до суду документального підтвердження витрат на правову допомогу. При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що додаткові докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на підставі абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено у ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У клопотанні про розподіл судових витрат на правничу допомогу представник позивача просить суд винести додаткове рішення, яким стягнути Держкіно на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 79 527 грн. 17 коп. та судовий збір в розмірі 7 952 грн. 73 коп.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на послуги адвоката надано:

- копію ордеру серії ЖТ № 099202 про надання правової допомоги ОСОБА_1 Адвокатським об`єднанням ''Аксон Партнерз'' (а.с. 14);

- копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001177 (а.с. 15);

- копію договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням ''Аксон Партнерз'' та ОСОБА_1 (а.с. 9);

- копію Додатку № 2 до договору про надання правової допомоги від 25.01.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням ''Аксон Партнерз'' та ОСОБА_1 (а.с. 13);

- звіт про надання правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 31.01.2020 року (а.с. 150).

Згідно пункту 3.1. договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року про надання правової допомоги, гонорар за парову допомогу є фіксованим або розраховується за погодинною ставкою. Виконавець може включати до гонорару витрати на надання правової допомоги.

Відповідно до пп. 3.2.1. п. 3.2 договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року, розмір погодинної ставки та гонорару погоджується за допомогою електронної пошти або в додатку до договору.

Пунктом 3 додатку до договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року, який укладений і підписаний сторонами 25.01.2021 року, передбачено, що гонорар за надання правової допомоги складає 10 % від суми, яка підлягатиме виплаті замовнику згідно з рішенням суду. У тому разі, якщо сторони врегулюють спір мировою угодою, то гонорар виконавця складатиме 6 % від суми, яка підлягатиме оплаті замовнику згідно з такою мировою угодою.

Матеріали справи не містять підтвердження сплати позивачем коштів у рахунок витрат на правову допомогу згідно з умовами договору про надання правової допомоги та додатку № 2 до договору.

Суд звертає увагу, що порядок та строки сплати гонорару договір та додаток № 1 до договору не містять.

При цьому, згідно п.п. 4.1.2 п. 4 договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року, правова допомога вважається наданою належним чином після підписання сторонами акта приймання-передачі, а також протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання акта приймання-передачі замовник не підпише і не надішле виконавцю письмові заперечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

«Гонорар успіху» - це договірна форма оплати юридичних послуг (роботи адвоката), яка здійснюється лише у випадку отримання адвокатом певного правового результату, передбаченого договором про надання правової допомоги з клієнтом.

Також, статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Відповідно до пункту 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Таким чином, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Однак, вищенаведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, у разі якщо такий договір є дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 додатку до договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року, який укладений і підписаний сторонами 25.01.2021 року, передбачено, що гонорар за надання правової допомоги складає 10 % від суми, яка підлягатиме виплаті замовнику згідно з рішенням суду.

Відповідно до частин першої-другої статті 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (стаття 384 ЦПК України).

Таким чином, суд також враховує, що станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення суду у зв`язку з його апеляційним оскарженням не набрало законної сили.

Відтак, вирішуючи питання про ухвалення додаткового судового рішення, суд виходить з того, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.

Представник позивача на підтвердження факту оплати суми понесених витрат не надано жодного доказу. При цьому, суд акцентує увагу на тому, що у клопотанні про стягнення витрат представник позивача вказує на те, що позивачем вже реально були понесені судові витрати, проте розрахунку таких витрат надано не було.

Оскільки, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у межах клопотання представника позивача та долучених до неї доказів, які свідчать про недоведеність понесених судових витрат, відтак у стягненні таких витрат слід відмовити.

Також, не підлягає задоволенню клопотання в частині стягнення судового збору, оскільки в рішенні суду вказане питання було вирішено.

Аналізуючи викладене, враховуючи відсутність документально наданих доказів здійснення позивачем оплати правничих послуг, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 127, 133, 137, 141, 246, 247, 263-265, 270, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості з виплати стипендії та нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 14.09.2022 року

Суддя Є.С. Хайнацький