Справа № 168/575/20
Провадження № 4-с/168/2/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Прохорчука Сергія Федоровича, стягувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Прохорчука С.Ф. стягувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Скаргу обґрунтовує тим, що у Старовижівському ВДВС перебуває виконавче провадження №65200700 щодо виконання виконавчого листа №б/н, виданого Старовижівським районним судом Волинської області від 24.12.2020 р., про стягнення з скаржника в користь АТ «Альфа-Банк» 133038,64 грн. заборгованості за кредитним договором.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Старовижівського ВДВС Прохорчуком С.Ф. 20.04.2021 р. була винесена постанова про арешт коштів боржника.

В порядку виконання вищезазначеної постанови був арештований належний скаржнику рахунок за картою НОМЕР_1 виданою АТ «КБ «ПриватБанк». Більше того 08.06.2022 р. року за належного їй карткового рахунку, в межах виконавчого провадження №65200700, було знято 14 645,82 грн.

23.06.2022 р. представник боржника звернувся до державного виконавця Старовижівського ВДВС з заявою про скасування арешту з карткового рахунку та повернення стягнутих коштів в розмірі 14 645,82 р. за мінусом 10% виконавчого збору з наданням довідки виданої АТ «КБ ПриватБанк» 16.06.2022 р., що арештована карта є пенсійною та соціальною та на картковий рахунок за період з 01.06.2020 р. по 08.06.2022 р. надходили лише виплати з Пенсійного фонду України у вигляді пенсії за віком, тобто кошти які були списані з належної їй карти є її пенсією за віком.

На що, 05.07.2022 р. за №3003 отримав листа-відповідь державного виконавця Старовижівського ВДВС, що підстав для скасування постанови про арешт коштів боржника від 20.04.2021 р. немає, а щодо повернення коштів, які були списані державним виконавцем за його вимогою, які надійшли на депозитний рахунок відділу, відповідно до ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» вищезазначені кошти не є коштами на які не може бути звернене стягнення.

Ознайомившись з змістом відповіді суб`єкта, дії якого оскаржуються, яка по своїй суті є рішенням державного виконавця, вважає його незаконним та таким, що суперечить вимогам Закону України Про виконавче провадження».

Вважає, що картковий рахунок за картою НОМЕР_1 виданою АТ «КБ «ПриватБанк» фактично є рахунком з спеціальним режимом використання, оскільки на нього надходять лише виплати Пенсійного фонду України у вигляді пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В силу вимог вищезазначених норм Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Старовижівського ВДВС Прохорчук С.В. отримавши 27.06.2022 р. заяву її представника 23.06.2022 р. з доданою довідкою АТ «КБ «ПриватБанк» від 16.06.2022 р., як документальне підтвердження, що зазначений картковий рахунок має спеціальний режим використання, мав би скасувати арешт з належного їй карткового рахунку.

Разом, з тим ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

При цьому згідно з ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути заховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З довідки виданої АТ «КБ «ПриватБанк» від 16.06.2022 р. чітко відслідковується, що грошові кошти, які знаходилися на арештованому картковому рахунку є виключно пенсією за віком, а відтак держаний виконавець не мав права накладати стягнення на вказані кошти у 100 % розмірі.

Вважає, що суб`єкт дії якого оскаржуються мав би отримати від зазначеної суми 20 %, оскільки це передбачено ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження». Решта суми мала б бути повернута за заявою її представника, після отримання документального підтвердження, що сума на яку накладене стягнення є її пенсією за віком.

За таких обставинах вважає, що відмовляючи їй у скасуванні решту з карткового рахунку на накладення стягнення на її пенсійні заощадження в розмірі 14645,82 грн. державний виконавець залишив її без засобів для існування.

Зважаючи на вищевикладене просить суд постановити ухвалу, якою визнати незаконною відмову держаного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчука С.В. у скасуванні арешту з належного їй карткового рахунку за картою НОМЕР_1 виданою АТ «КБ «ПриватБанк» та поверненні їй списаної з карткового рахунку її пенсії за віком в розмірі 14645,82 грн; зобов`язати держаного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчука С.В. скасувати арешт з належного їй карткового рахунку за картою НОМЕР_1 виданою АТ «КБ «ПриватБанк» та поверненні їй списану з даного карткового рахунку її пенсії за віком в розмірі 14 645. 82 грн.

Представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т.О. подала додаткові пояснення, в яких АТ «Альфа-Банк» заперечує проти задоволення поданої скарги та зазначає, що заявником не надано жодного доказу, що відкритий рахунок є соціальним та на ньому розміщуються відповідні кошти, так само як і не надано доказів, списання з даного рахунку, та порушення прав заявника.

Надана виписка по особистому рахунку не може бути доказом того, що відкритий рахунок є спеціальним, оскільки як вбачається з виписки, з відповідної картки відбувається погашення заборгованості за іншою кредитною картою ПАТ КБ «Приватбанк».

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, перелік не є вичерпним, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти па рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Тобто, приватний виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту у на які прямо заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арсин коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, за в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути йото постанову без виконання.

Таким чином, при винесенні постанови про стягуючи кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором приватним виконавцем в повному обсязі дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки в постанові зазначено, що арешт накладається лише на ті кошти, звернення стягнення на які не заборонено законом і на тих рахунках, накладення арешту на які не заборонено.

Невиконання банком обов`язку повідомити виконавця про цільове призначення рахунку, відкритого для зарахування соціальних виплат, та не повернення постанови виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку, не є підставою для висновку про неправомірність дій приватного виконавця.

Згідно з п.1 ч.4 ет. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника мас спеціальний режим використання та/або звернення стягнення па такі кошти заборонено законом.

Ані Банк, у якому відрита рахунок, ані боржник не надали документального підтвердження того, що арештований розрахунковий рахунок мас спеціальний режим використання або може використовуватись боржником виключно для зарахування грошових коштів, стягнення на які заборонено законом.

Крім тою, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права і подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24.06.2015 р. у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гє20).

На підставі вищевикладеного, просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, а судове засідання провести без участі представника АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 16.08.2022 р. відкладено розгляд цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на 31.08.2022 р. о 11.00 год.

В судове засідання, відкладене на 31.08.2022 р., скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Поліщук В.А. не з`явилися, адвокат Поліщук В.А. подав заяву про уточнення позовних вимог та слухання справи за їх відсутності.

Просить постановити ухвалу, якою визнати незаконною відмову державного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Прохорчука С.Ф. у скасуванні арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», та відмову в поверненні списаної з карткового рахунку пенсії за віком в розмірі 14645,82 грн. Крім цього зобов`язати держаного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчука С.В. скасувати арешт з належного їй карткового рахунку за картою НОМЕР_1 виданою АТ «КБ «ПриватБанк» та поверненні їй списану з даного карткового рахунку її пенсію за віком в розмірі, за мінусом 10% виконавчого збору, тобто 2900,26 грн. Судові витрати просить залишити за скаржником.

Державний виконавець Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Львів Прохорчук С.Ф. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення скарги заперечує. Вказує, що залишок коштів у ОСОБА_1 за мінусом 10% виконавчого збору від загальної суми стягнення на даний час становить 2900,26 грн.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ч.2 ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні державного виконавця Старовижівського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Львів Прохорчука С.Ф. знаходиться відкрите щодо ОСОБА_1 виконавче провадження № 65200700 щодо примусовому виконання виконавчого листа №б/н, виданого 24.12.2020 р. Старовижівським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 130936,64 грн. та судового збору в сумі 2102 грн.

Постановою начальника відділу Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчука С.Ф. 20.04.2021 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа ВП №65200700.

В межах виконавчого провадження №65200700 начальником відділу Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчуком С.Ф. винесено постанову про арешт коштів боржника від 20.04.2021 р., згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою начальника відділу Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Прохорчука С.Ф. від 26.04.2021 р., звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Ковельському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 146552,7 грн. Зобов`язано підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу-підприємця здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення.

23.06.2022 р. представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Поліщук В.А. звернувся до державного виконавця Старовижівського ВДВС з заявою про скасування арешту з пенсійного рахунку та повернення стягнутих коштів в розмірі 14 645,82 р. за мінусом 10% виконавчого збору з наданням довідки виданої АТ «КБ ПриватБанк» 16.06.2022 р., що арештована карта є пенсійною та соціальною та на картковий рахунок за період з 01.06.2020 р. по 08.06.2022 р. надходили лише виплати з Пенсійного фонду України у вигляді пенсії за віком, тобто кошти, які були списані з належної їй карти є її пенсією за віком (а.с. 5).

У відповідь державний виконавець Прохорчук С.Ф. листом від 05.07.2022 р. № 3003 повідомив, що підстав для скасування постанови про арешт коштів боржника від 20.04.2021 р. немає, а щодо повернення коштів, які були списані державним виконавцем за його вимогою, які надійшли на депозитний рахунок відділу, відповідно до ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» вищезазначені кошти не є коштами, на які не може бути звернене стягнення (а.с. 8-9).

Із виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам договору № SAMDNFF24 від 22.07.2013 р. судом встановлено, що за період з 01.06.2020 р. по 16.06.2022 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 надходили кошти Пенсійного фонду (пенсія) (а.с. 12-19). 08.06.2022 р. кошти в сумі 14 645,82 грн. списано з карткового рахунку як стягнення згідно з виконавчим документом № б/н від 24.12.2020 р. (а.с.12).

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. (далі - Інструкція).

Ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до п.7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За приписами ч.1, 2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно дост. 26-1 Закону України "Про теплопостачання", ст. 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто ч.1 та 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у ч.2 цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Хоча ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту. Оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника -за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на пенсію також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч.3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому у відповідності до п.4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (п. 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції. Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати та інших доходів, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами коштів, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише в декількох випадках.

Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, які виплачують боржнику пенсію.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від пенсії боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання пенсії, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсії, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають пенсійні та соціальні виплати боржника після здійснення утримань із них за виконавчим документом та понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання пенсію та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчим документом та на усі кошти пенсійних виплат боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із таких виплат, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають пенсію, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до ч.2 вищевказаної статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону (абзац 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»). Чого державний виконавець не зробив.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (п. 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абз. 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підп. 1 ч.4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Таким чином, дії спрямовані на звернення стягнення, в тому числі на пенсію боржника не можуть та не повинні позбавляти боржника засобів до існування та можливості утримування її сім`ї.

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам договору № SAMDNFF24 від 22.07.2013 р. за період з 01.06.2020 р. по 16.06.2022 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 надходили кошти Пенсійного фонду (пенсія).

Про ці обставини представник скаржника адвокат Поліщук В.А. повідомив державного виконавця 23.06.2022 року та надав докази на їх підтвердження.

Незважаючи на це, усупереч приписам ст.ст. 68, 70 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Прохорчуком С.Ф. відмовлено у скасуванні постанови про арешт коштів божника та поверненні списаних з неї коштів.

За таких обставин, за наявного арешту ОСОБА_1 позбавлена можливості використовувати пенсійні виплати для забезпечення засобів до існування, які фактично повністю заблоковані навіть після здійснених утримань.

Наведене свідчить про те, що дії державного виконавця Прохорчука С.Ф. щодо арешту усіх коштів рахунку ОСОБА_1 та бездіяльність щодо його розблокування та повернення списаних коштів є неправомірними.

Посилання представника стягувача АТ «Альфа-Банк» на те, що невиконання банком обов`язку повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та неповернення постанови виконавця без виконання в частині арешту коштів не є підставою для висновку про неправомірність дій державного виконавця та на те, що ані банк, ані боржник не надали документального підтвердження того, що арештований рахунок має спеціальний режим, суд вважає необґрунтованими. Що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного суду від 20.04.2022 р. (справа № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21). Тому посилання представника стягувача АТ «Альфа-Банк» з цих тверджень у своєму додатковому поясненні на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) є безпідставним.

Посилання представника стягувача АТ «Альфа-Банк» на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 6-535цс15, суд відхиляє, оскільки зазначений висновок зроблено у справі за позовом спадкоємця померлої до банку про отримання коштів, що знаходяться на рахунку спадкодавця поза процедурою спадкування, як коштів, що є соціальною виплатою, що виплачена спадкодавцеві за життя. У зазначених правовідносинах Верховний Суд України зробив висновок, що після перерахування соціальних виплат на банківські рахунки отримувача для банку та отримувача статус коштів втрачається, і зазначені кошти є коштами вкладу, а не соціальними виплатами.

Наведений висновок Верховного Суду України не може бути застосований у подібних правовідносинах і на правові висновки суду у справі не впливає, про що також наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 р. у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Відповідно до ч.1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати неправомірною відмову державного виконавця Старовижівського ВДВС Прохорчука С.Ф. щодо скасування арешту карткового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», та неправомірною відмову в поверненні списаних з нього коштів.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Старовижівського ВДВС Прохорчука С.Ф. скасувати арешт грошових коштів, які є пенсією, на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 та повернути списані з даного рахунку кошти за мінусом 10% виконавчого збору від загальної суми стягнення, що становить 2900,26 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 260, 261, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Прохорчука Сергія Федоровича, стягувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» - задовольнити.

Визнати протиправною відмову державного виконавця Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів Прохорчука Сергія Федоровича щодо скасування арешту карткового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», та визнати протиправною відмову в поверненні списаних з нього коштів.

Зобов`язати державного виконавця Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів Прохорчука Сергія Федоровича скасувати арешт грошових коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів Прохорчука Сергія Федоровича повернути списані з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , кошти в розмірі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) грн. 26 коп.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Ухвалу складено 31.08.2022 р.

Суддя О. Й. Хаврона