Дата документу 22.07.2022 Справа № 337/6566/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/6566/21 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/1224/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткова І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги.

Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 18263,75 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі» в солідарному порядку суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 18263,75 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 615,96 грн. та судовий збір в розмірі 76,56 грн. по 25,52 грн. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на переривання строку позовної давності, утримання в спірному періоді з зарплати ОСОБА_2 9672,56 грн. на виконання судового наказу №337/8174/14 (провадження № 2-н/337/24/2015) від 16 січня 2015 року з квітня 2017 року по травень 2018 року, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог за період з жовтня 2014 року по листопад 2018 року, недоведеності випадків переривання строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідачі отримували на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.13-15).

Згідно з розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 72079,62 грн., відповідачами оплачено 50047,54 грн., з них 9672,56 грн. по судовому наказу №2-н/338/24/15 від 16 січня 2015 року, надавалась субсидія в розмірі 10061,98 грн., з теплом до людей в розмірі 3378,91 грн., заборгованість 18263,75 грн. (а.с.5-9).

Відповідачами розрахунок заборгованості не спростовувався.

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість відповідачів за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року становить 18263,75 грн.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Концерн «Міські теплові мережі» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, а тому повинні нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі».

В той же час висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності є передчасними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності (а.с.22).

Період заборгованості визначено позивачем з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року, з позовом щодо стягнення цієї заборгованості Концерн «Міські теплові мережі» звернувся 17 листопада 2021 року (а.с.2).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.5-9), відповідачами здійснювалось часткове погашення щомісячних платежів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

У статті 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 ЦК України), суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у виді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 905/1562/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19.

Відповідачами були здійснені наступні платежі на погашення заборгованості:

- вересень 2016 року 50 грн. (нараховано 602,01 грн.);

- січень 2017 року 200 грн. (нараховано 2 561,39 грн.);

- березень 2017 року 530 грн. (нараховано 1 343,58 грн.);

- квітень 2017 року 500 грн. (нараховано 936,46 грн.);

- червень 2017 року 730 грн. (нараховано 200,67 грн.);

- липень 2017 року 540 грн. (нараховано 200,67 грн.);

- вересень 2017 року 490 грн. (нараховано 334,45 грн.);

- жовтень 2017 року 600 грн. (нараховано 671,70 грн.);

- грудень 2017 року 720 грн. (нараховано 975,09 грн.);

- лютий 2018 року 600 грн. (нараховано 1 197,12 грн.);

- липень 2018 року 107,26 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- серпень 2018 року 100 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- жовтень 2018 року 200 грн. (нараховано 274,92 грн.);

- листопад 2018 року 251,16 грн. (нараховано 1 443,13 грн.);

- січень 2019 року 150 грн. (нараховано 2 528,40 грн.);

- березень 2019 року 680 грн. (нараховано 2 217,85 грн.);

- квітень 2019 року 350 грн. (нараховано 1 210,67 грн.);

- травень 2019 року 1220 грн. (нараховано 2452,88 грн.);

- липень 2019 року 480 грн. (нараховано -8174,50 грн.);

- серпень 2019 року 300 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- вересень 2019 року 300 грн. (нараховано 103,81 грн.);

- жовтень 2019 року 300 грн. (нараховано 242,22 грн.);

- листопад 2019 року 1 823,53 грн. (нараховано 1 441,06 грн.);

- грудень 2019 року 2902,92 грн. (нараховано 1 308,05 грн.);

- січень 2020 року 1804,43 грн. (нараховано 1 721,75 грн.);

- лютий 2020 року - 1916,38 грн. (нараховано 1 891,95 грн.);

- березень 2020 року 1916,18 грн. (нараховано 1 085,24 грн.);

- квітень 2020 року 2016,18 грн. (нараховано 493,27 грн.);

- травень 2020 року 1554,67 грн. (нараховано 322,96 грн.);

- червень 2020 року 788,63 грн. (нараховано 80,74 грн.);

- липень 2020 року - 2 117,88 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- серпень 2020 року 1717,88 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- вересень 2020 року 1197,88 грн. (нараховано 161,48 грн.);

- жовтень 2020 року 400 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- листопад 2020 року 200 грн. (нараховано 1 526,27 грн.);

- грудень 2020 року 2600 грн. (нараховано 1 906,04 грн.);

- січень 2021 року 2200 грн. (нараховано 1753 грн.);

- лютий 2021 року 1500 грн. (нараховано 1685,97 грн.);

- березень 2021 року 1500 грн. (нараховано 1480,66 грн.);

- квітень 2021 року 1000 грн. (нараховано 586,33 грн.);

- травень 2021 року 1400 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- липень 2021 року 100 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- серпень 2021 року 200 грн. (нараховано 0,00 грн.);

- вересень 2021 року 200 грн. (нараховано 0,00 грн.).

Колегія суддів не приймає до уваги платежі за квітень 2017 року на суму 655,28 грн., за травень 2017 року на суму 49,36 грн., за червень 2017 року на суму 900 грн., за липень 2017 року на суму 990,25 грн., за серпень 2017 року на суму 562,64 грн., за вересень 2017 року на суму 980,42 грн., за жовтень 2017 року на суму 871,82 грн., за листопад 2017 року на суму 835,83 грн., за грудень 2017 року на суму 835,75 грн., за січень 2018 року на суму 647,07 грн., за лютий 2018 року на суму 641,12 грн., за березень 2018 року на суму 645,59 грн., за квітень 2018 року на суму 647,07 грн., за травень 2018 року на суму 410,36 грн. як такі, що були здійснені на виконання судового наказу від 16 січня 2015 року у справі №337/8174/14-ц провадження №2-н/337/24/2015, а отже ці платежі не можуть свідчити про визнання відповідачами боргу та переривання строку позовної давності (а.с.31-33).

За загальним правилом Концерн «Міські теплові мережі» мав право пред`явити вимоги про стягнення заборгованості за жовтень 2014 року (дата початку періоду, зазначеного в позові) до вересня 2017 року включно.

В той же час, вбачається, що в червні 2017 року, в липні 2017 року, в вересні 2017 року, в липні 2018 року, в серпні 2018 року, з серпня 2019 року по жовтень 2020 року, в грудні 2020 року, в січні 2021 року, в березні 2021 року, в квітні 2021 року, в травні 2021 року, в липні 2021 року, в серпні 2021 року, в вересні 2021 року мало місце переривання перебігу позовної давності шляхом сплати коштів у більшому розмірі між поточні нарахування, що свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та помилково вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог за період з жовтня 2014 року по листопад 2018 року.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом з дотриманням строків позовної давності та наявні підстави для стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за весь визначений позивачем період в повному розмірі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.» Зазначений закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 карантин було встановлено на всій території України з 12 березня 2020 року до 30 квітня 2021 року.

Надалі карантин неодноразово продовжувався, в тому числі Постановою Кабінету Міністрів від 9 грудня 2020 року №1236 (зі змінами) з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року.

Таким чином, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 02 квітня 2020 року призупинились та після скасування карантину продовжуватимуться ще на строк його дії.

На вказані обставини суд першої інстанції також не звернув уваги.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.3,4.ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в солідарному порядку заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 18263,75 грн.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України Концерн «Міські теплові мережі» має право на компенсацію відповідачами суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 2270 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 3405 грн., всього 5675 грн. по 1 891,66 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в солідарному порядку заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 18263 (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1 891 (тисяча вісімсот дев`яносто одна) гривня 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1 891 (тисяча вісімсот дев`яносто одна) гривня 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1 891 (тисяча вісімсот дев`яносто одна) гривня 66 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 22 липня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова