Справа № 448/386/22 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/1731/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю представника заявниці адвоката Струсінської М.Р., заінтересованої особи ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи адвоката Мартин В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2022 року ОСОБА_3 звернулася із заявою в суд про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22 березня 2022 року. Її колишній чоловік ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство. Вона (заявниця) за спеціальністю є лікарем-стоматологом та здійснює свою професійну діяльність в стоматологічному кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 . В судовому порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, набутого ними під час шлюбу, вони не здійснювали, а в присутності нотаріуса домовились, що ОСОБА_1 не буде втручатися, перешкоджати їй у здійсненні професійної діяльності в стоматологічному кабінеті (торгово-промисловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , набутий ними під час перебування у шлюбі). Зазначена домовленість з ОСОБА_1 підтверджена його нотаріально посвідченою заявою від 22 лютого 2022 року.

Зазначає, що 19 квітня 2022 року вона (заявниця), прийшовши на своє робоче місце в стоматологічний кабінет, не змогла потрапити в технічні приміщення, де знаходиться компресорне обладнання, без якого вона не може виконувати свою роботу. Неможливість її входу в зазначені приміщення була зумовлена діями ОСОБА_1 , який замінив там замок. Протягом двох тижнів, починаючи з 19 квітня 2022 року, вона неодноразово письмово та усно зверталася до ОСОБА_1 із вимогою усунути перешкоди до її робочого місця та припинити чинити над нею психологічне та економічне насильство, однак такі її вимоги та звернення залишились без належного реагування. Крім того, вона неодноразово фіксувала на камеру мобільного телефону факт неможливості зайти у приміщення, де знаходиться стоматологічне обладнання.

Вказує, що 28 квітня 2022 року її колишній чоловік ОСОБА_1 продовжив вчиняти свої протиправні дії, зламавши дверний замок і на других дверях у приміщення стоматології, чим остаточно заблокував їй (заявниці) доступ до професійного обладнання та до місця роботи, позбавивши її засобів до існування. Впродовж двох тижнів вона (заявниця) зазнала економічних збитків, а також сильних психологічних та емоційних страждань і переживань внаслідок такої агресивної та нічим не обґрунтованої поведінки ОСОБА_1 .

Стверджує, що свої протиправні дії ОСОБА_1 продовжив 29 квітня 2022 року. Крім того, 30 квітня 2022 року ОСОБА_1 намагався прорватися до її робочого місця та до обладнання в кабінеті стоматології, штовхаючи її від дверей та виштовхуючи з її рук телефон, на який вона все це фіксувала, а також розмахуючи перед нею великим металевим розвідним ключем, який вона (заявниця) сприймала як погрозу заподіяння фізичної шкоди. Вважає, що заблокувавши всі двері у стоматологічному кабінеті шляхом зміни замків, ОСОБА_1 понад 2 тижні систематично вчиняв над нею економічне, психологічне насилля, а також фізичне насилля шляхом тимчасового позбавлення її волі у приміщенні стоматології в ніч з 28 на 29 квітня 2022 року. За кожен день, коли вона (заявниця) не працювала внаслідок дій ОСОБА_1 , вона в середньому втрачала дохід близько 2-2,5 тис. грн, а також втрачала своїх клієнтів (пацієнтів), оскільки не могла виконати перед ними свої зобов`язання. В результаті цих дій погіршувалася її (заявниці) якість життя. Крім того, позбавляючи її можливості працювати, ОСОБА_1 вчиняв економічне насильство не лише щодо до неї, але також, опосередковано, відносно свого малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею (заявницею), перебуває на її утриманні. В результаті дій ОСОБА_1 вона змушена шукати для оренди інше приміщення та нести додаткові фінансові витрати. Такі дії її колишнього чоловіка містять ознаки домашнього насильства, яке призводить до економічних наслідків, психологічних страждань та погіршення якості її (заявниці) життя як потерпілої особи.

Посилається й на те, що зверталась у правоохоронні органи із заявами про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, однак внаслідок бездіяльності уповноважених осіб ці заяви не були належним чином зареєстровані та їй відмовили у видачі витягів з ЄРДР.

Вважає, що допоки здійснюватиметься досудове розслідування протиправних дій ОСОБА_1 , зважаючи на його агресивну та непередбачувану поведінку, в будь-який момент існує небезпека вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо неї (заявниці) з мотивів помсти, існує загроза пошкодження ОСОБА_1 належного їй майна, злому дверей та заподіяння їй фізичної шкоди під час її перебування в особистому будинку, в якому вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; в будинку її батьків, де вона зареєстрована та часто перебуває за адресою: АДРЕСА_2 ; за місцем здійснення нею стоматологічної діяльності, де знаходиться все її обладнання за адресою: АДРЕСА_2 , а також за новим місцем здійснення нею стоматологічної діяльності за адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на наведене, просила суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 (шість) місяців, застосувавши до нього такі обмежувальні заходи як:

- зобов`язати його усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктами права спільної сумісної власності та особистою приватною власністю постраждалої особи заявниці ОСОБА_2 , а саме - заборонити ОСОБА_1 перешкоджати заявниці у доступі до приміщень для здійснення її професійної стоматологічної діяльності за адресою: АДРЕСА_4 ;

- заборонити наближатися ОСОБА_1 на визначену відстань в 100 метрів до місць її фактичного проживання та перебування під час її знаходження в цих місцях, а саме: до її житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; до місця частого перебування заявниці - будинку, в якому вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; та до місць здійснення нею стоматологічної діяльності (попереднього та нового) за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 ;

- встановити заборону ОСОБА_1 з його ініціативи вести із нею письмове, електронне листування та усне спілкування за допомогою будь-яких телефонних мессенджерів з будь-яких телефонних номерів та електронних адрес, телефонні розмови та контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 заявниця просила повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявниці (м. Судова Вишня) для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік, а також повідомити Судововишнянську міську раду.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що під час ухвалення судового рішення суд першої інстанції допустив процесуальні порушення, які, на думку заявниці, є підставою для його скасування.

Так, місцевий суд в оскаржуваному рішенні, аналізуючи нормативно - правове регулювання заходів запобігання та протидії домашньому насильству, дійшов висновку, що особа вважається такою, що вчинила домашнє насильство, коли відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення. Однак, а ні в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а ні в главі 13 ЦПК України, які встановлюють умови застосування обмежувального припису в порядку окремого провадження за ЦПК України, такого законодавчого визначення «особи, що вчинила домашнє насильство», яке навів суд в оскаржуваному рішенні, під час застосування припису в цивільному процесуальному порядку немає. Є визначені такі поняття як «кривдник» та «постраждала особа». Вважає, що жодних додаткових умов для того, щоб особа могла звернутися за обмежувальним приписом в порядку ЦПК України законодавець не встановлює.

Звертає увагу на те, що як доказ у справі на підтвердження застосування ОСОБА_1 домашнього, економічного насильства окрім звернень до правоохоронних органів, витягу з ЄРДР, нею надано і відеодокази, з яких убачаються агресивні дії останнього по відношенню до заявниці. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду необхідною умовою застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», є доведення факту вчинення кривдником домашнього насильства у будь якій, передбаченій цим законом формі, а не результати попередніх звернень заявниці до правоохоронних органів в рамках КПК України або КУпАП. Звертає увагу як на доказ у справі і на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року у справі № 944/1601/22.

Не погоджується заявниця і з висновками суду, що підставою для відмови в задоволенні заяви є також наявність майнового спору. Так, заявниця зазначає, що якщо один із подружжя, в тому числі і колишнього подружжя, умисно позбавляє іншого з подружжя житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, документів або позбавляє можливості користуватися цими об`єктами (майном), то між таким подружжям в тій чи іншій мірі завжди існуватиме майновий спір, адже один з подружжя порушуватиме певне майнове право іншого з подружжя. В справі вона долучила відеодокази, на яких були зафіксовані дії, що вчинялися ОСОБА_1 з майном, набутим під час шлюбу. Із висновків суду убачається й те, що саме вона повинна була звернутися з позовом в суд про поділ майна та доказувати, що майно, набуте в шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Заявниця вважає, щоб мати можливість вільно володіти та користуватися майном, набутим під час шлюбу, вона не зобов`язана ініціювати позов про поділ спільного майна подружжя. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд звернув увагу на те, що на момент розірвання шлюбу, сторони поділу майна не здійснювали, оскільки в присутності нотаріуса домовились, що ОСОБА_1 не буде втручатися, перешкоджати їй у здійсненні професійної діяльності в стоматологічному за адресою: АДРЕСА_4 .

Щодо ознак повторюваності, тривалості, систематичності та безперервності домашнього насильства вказує на те, що нею надано суду достатньо доказів того, що дії ОСОБА_1 були багатоепізодними, відбувалися неодноразово чи одномоментно, мають триваючий характер, станом на сьогодні не припинені.

Що ж стосується висновків суду, що нею не надано доказів того, що ОСОБА_1 застосовується домашнє насильство стосовно дитини, зазначає, що в заяві зазначила, що ОСОБА_1 вчиняється економічне насильство відносно неї, і це як наслідок відображається і на малолітньому синові, оскільки останній проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні. Внаслідок дій ОСОБА_1 економічні можливості заявниці суттєво зменшилися.

Вважає, що місцевим судом взагалі не надано оцінку відеозаписам протиправних дій ОСОБА_1 . Просить апеляційний суд дослідити ці докази належним чином в сукупності з іншими доказами та надати їм правову оцінку.

Наголошує, що на даний час відпала необхідність у застосуванні обмежувального припису шляхом встановлення останньому з його ініціативи вести із заявницею письмове, електронне та усне спілкування за допомогою будь - яких телефонних мессенджерів, номерів та електронних адрес, телефонні розмови, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відтак, просить такі вимоги залишити без розгляду.

Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

В частині застосування обмежувального заходу до ОСОБА_1 у вигляді встановлення останньому з його ініціативи вести із заявницею письмове, електронне та усне спілкування за допомогою будь - яких телефонних мессенджерів, номерів та електронних адрес, телефонні розмови, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, просить таку вимогу залишити без розгляду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявниці, підтримавши доводи апеляційної скарги також пояснила, що просила про застосування обмежувальних заходів у вигляді заборони ОСОБА_1 наближатися на визначену відстань в 100 метрів до місць її фактичного проживання та перебування під час її знаходження, а саме: до її житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; до місця частого перебування заявниці - будинку, в якому вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , носять привентивний, попереджувальний характер і докази для застосування такого суду першої та апеляційної інстанції заявницею не надавались.

В липні 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрука М.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Аналіз змісту відзиву зводиться до законності оскаржуваного рішення. З урахуванням цього, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позовів, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає у повній мірі.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (заінтересована особа) з 06 серпня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року шлюб між ними розірвано. Питання про поділ спільного майна, набутого подружжям ОСОБА_6 за час спільного проживання у період шлюбу, в судовому порядку не вирішувалось.

Після розірвання шлюбу заявниця ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстроване місце проживання заявниці за іншою адресою, зокрема, в місці проживання її батьків: АДРЕСА_5 .

Заінтересована особа ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявниця ОСОБА_2 є лікарем-стоматологом та займається приватною стоматологічною практикою.

До травня 2022 року заявниця проводила господарську діяльність з медичної практики за спеціальністю стоматологія за адресою: АДРЕСА_4 , зокрема на другому поверсі будівлі торгово-обслуговуючого комплексу, розташованого за вказаною адресою. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (будівлю, торгово-обслуговуючий комплекс) за вказаною адресою видане 24 лютого 2014 року на ім`я заінтересованої особи по справі - ОСОБА_1 . Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 18137652 від 24 лютого 2014 року, ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна - будівлі, торгово-обслуговуючого комплексу за адресою: АДРЕСА_4 форма власності - приватна власність. Матеріалами справи підтверджено, що реєстрація права власності на даний об`єкт нерухомого майна проведена за ОСОБА_1 у період його перебування у шлюбі з заявницею по справі ОСОБА_2 .

З травня 2022 року ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність в стоматологічному кабінеті за адресою: АДРЕСА_3 . Так, 01 травня 2022 року між заявницею ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 укладено договір оренди, предметом якого є нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно умов договору, прилаштування приміщення під мету - стоматологічний кабінет.

Із листа - повідомлення начальника Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області від 16 червня 2022 року за № 2186/65/01, вбачається, що заявниця ОСОБА_3 зверталася до ВП №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства ОСОБА_1 19 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року, 29 квітня 2022 року, 30 квітня 2022 року.

Згідно відповіді начальника Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області від 01 травня 2022 року за № 1656/65/05-22, адресованого ОСОБА_3 , її (заявниці) звернення зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 1157 від 19 квітня 2022 року, № 1367 та № 1449 від 28 квітня 2022 року, № 1555 та №1597 від 29 квітня 2022 року, № 1656 від 30 квітня 2022 року. Відомості, наведені у вказаних зверненнях не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. В подальшому зазначені звернення розглянуті на підставі Закону України «Про звернення громадян». По даному факту із ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду щодо його поведінки та спілкування без порушення чинного законодавства і публічного порядку. Для відшкодування завданої шкоди та поділу спільно нажитого майна рекомендовано звернутися в Мостиський районний суд Львівської області.

Згідно чотирьох різних форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, що наявні в матеріалах перевірок, проведених працівниками поліції за зверненнями заявниці ОСОБА_3 , відомо, що поліцейськими вдалося провести спілкування/бесіду з постраждалою особою. Будь - яких факторів небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для постраждалої особи жодного разу не встановлено.

Як відомо із матеріалів справи, ОСОБА_1 також звертався із зверненнями в органи поліції з приводу неправомірних дій своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , які розглянуті на підставі Закону України «Про звернення громадян». По даному факту із ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду щодо її поведінки та спілкування без порушення чинного законодавства і публічного порядку. Для відшкодування завданої шкоди та поділу спільно нажитого майна рекомендовано звернутися в Мостиський районний суд Львівської області.

Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

У частинах першій третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, установлено, що між заявницею ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існують неприязні відносини, які призводять до конфліктів з приводу користуванням майном за адресою: АДРЕСА_1 , яке заявниця використовувала для своєї господарської (стоматологічної) діяльності.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_2 обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника, передбачених у частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та заявлених заявницею ОСОБА_3 . Вважав, що відповідних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відповідно до вимог Закону відносно заявниці, а також ризиків настання насильства відносно неї у майбутньому, заявницею чи її представником до суду надано не було, як і не доведено тривалість та систематичність вчинюваних дій, адже події, на які посилається заявниця, мали місце протягом короткого проміжок часу ( з 18 по 30 квітня 2022 року), а про будь-які інші події в інший період часу заявниця не вказує.

При цьому, зазначив, що заявниця ОСОБА_3 не позбавлена можливості в подальшому обрати ефективний спосіб захисту її прав та інтересів у майновому спорі, що існує між нею та ОСОБА_1 , в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про відшкодування збитків, упущеної вигоди, так як вважав, що матеріалами справи встановлено наявність між сторонами неприязних відносин та існування між ними саме майнового спору, який регулюється, зокрема, нормами СК України та ЦК України, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Звернув увагу й на те, що сам факт звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів стосовно неправомірних (на її думку) дій ОСОБА_1 відносно неї свідчить про наявність конфлікту між заявницею та ОСОБА_1 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь - яких даних про притягнення ОСОБА_1 за заявами ОСОБА_3 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

В свою чергу, колегією суддів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалось учасниками справи, які були присутніми в судовому засіданні, що дійсно між заявницею ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_1 існують неприязні відносини, зокрема щодо користування стоматологічним кабінетом, який знаходиться в торгово-промисловому комплексі за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник заявника - адвокат Струсінська М.Р. в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_2 на даний час облаштувала свій стоматологічний кабінет в іншому приміщенні, в якому має намір продовжувати здійснювати свою професійну діяльність.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно сторони в присутності нотаріуса домовились про те, що він не буде втручатися, перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні професійної діяльності в стоматологічному кабінеті (торгово-промисловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , набутий ними під час перебування у шлюбі). Зазначена домовленість з ОСОБА_1 підтверджена його нотаріально посвідченою заявою від 22 лютого 2022 року. Наміру перешкоджати ОСОБА_2 користуватися зазначеним приміщенням в нього не має. Проте він заперечує проти того, щоб заявниця на свій розсуд без його згоди розпоряджалась спільно нажитим у шлюбі майном.

Відтак, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Щодо залишення вимоги заявниці про застосування обмежувального припису шляхом встановлення ОСОБА_1 з його ініціативи вести із заявницею письмове, електронне та усне спілкування за допомогою будь - яких телефонних мессенджерів, номерів та електронних адрес, телефонні розмови, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб без розгляду, необхідно звернути увагу на таке.

Приписами статті 374 ЦПК України визначено повноваження суду апеляційної інстанції. Зокрема, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Аналіз змісту статті 374 ЦПК України свідчить про те, що до повноважень суду апеляційної інстанції не входить залишення будь - якої позовної вимоги, вимоги заяви, яка була предметом розгляду в суді першої інстанції, без розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич