Справа № 366/2635/21
Провадження № 2/366/112/22
5 жовтня 2022 року смт. Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Гончарука О.П.,
за участю секретаря судових засідань Фещенко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовною заявою, якій просить:
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням., а саме будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що позивач має у приватній власності будинок АДРЕСА_1 . Позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є зареєстрованою у зазначеному будинку з 1989 року. 5 листопада 1997 року шлюб було розірвано. Відповідачі у вказаному будинку не проживають більше одного року без поважних причин, що підтверджується актом. Відповідачі добровільно, без примусу виїхали в інше місце проживання, забрали свої речі. Відповідачі не проживають у вказаному будинку, стосунки не підтримує, не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймають.
Тому позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою, оскільки відповідачі у справі створюють перешкоди у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, оформленням субсидії, сплаті комунальних послуг.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 22 жовтня 2021 року, позивач 24 січня 2022 року подав суду квитанцію про сплату судового збору.
Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 лютого 2022 року 13:30 год.
6 лютого 2022 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до якої вона значиться зареєстрованою в АДРЕСА_2 .
6 лютого 2022 року до суду від ОСОБА_5 надійшла заява, відповідно до якої він значиться зареєстрованим в АДРЕСА_2 .
16 лютого 2022 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої вона значиться зареєстрованою в АДРЕСА_2 .
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства.
06 березня 2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.
22 квітня 2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21 квітня 2022 року.
15 червня 2022 року до суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої він зменшує позовні вимоги, та просить суд задовольнити вимоги відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
В судове засідання призначене на 20 вересня сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Наступна дата судового засідання 5 жовтня 2022 року.
5 жовтня 2022 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, уточнені вимоги підтримав, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, відзиву на позов до суду не надав. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 квітня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори, 14/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі заповіту ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З договору купівлі продажу від 22 грудня 1982 року, посвідченого Іванківською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 придбав 11/25 частин вказаного житлового будинку у ОСОБА_7 та зареєстрував вказану частину будинку у встановленому законом порядку.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122372477, убачається, що житловий будинок, загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , у розмірі частки 14/25, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1345, виданий 28 квітня 2018 року Іванківською районною державною нотаріальною конторою.
Судом встановлено, що позивач є єдиним власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
З наданої суду копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_3 , убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою з 23 грудня 1989 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться зареєстрованим з 12 липня 2002 року.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, убачається, що 5 листопада 1997 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
Відповідно до частини першої статті 156 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
У частині третій статті 156 Житлового Кодексу Української РСР від 30.06.1983 зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Факт не проживання ОСОБА_2 , 1960 р.н. та ОСОБА_4 , 1984 р.н. у вказаному житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про не проживання №282 від 9 серпня 2021р. з якого вбачається, що в ході обстеження комісією було виявлено, що ОСОБА_1 , 1951 року народження (власник будинку) проживає разом зі своїм сином ОСОБА_8 , 1989 року народження. В будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 , 1960 року народження, та її діти: ОСОБА_4 , 1984 року народження, ОСОБА_5 , 1985 року народження, ОСОБА_3 , 1982 року народження. Зі слів ОСОБА_1 , 1951 року народження, вищевказані громадяни не проживають за вказаною адресою з 2004 року, зв`язку з ними не має., місце їхнього проживання невідоме.
У статті 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 з 2004 року, без поважних причин у вказаному житловому приміщенні не проживають, участі в утриманні будинку не приймають, особисті речі за місцем реєстрації не зберігають.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, а ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 необхідно визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, будинку АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
На підставі статей391,405ЦК України та керуючись статтями10,12,81,263,265,280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням., а саме будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя: О.П. Гончарук