Справа № 598/2391/21
провадження № 2/598/127/2022
РІШЕННЯ

іменем України

"13" жовтня 2022 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої Щербатої Г.Р.

секретаря Шевчук Н.П.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 02 лютого 2018 року вона купила у ОСОБА_3 вказаний житловий будинок, в якому по даний час зареєстрована відповідач, яка з 2010 року, фактично в будинку не проживає, однак її реєстрація створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти розгляду справи в порядку заочного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про причини неявки, не подала відзив на позов.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ст.197 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та відповідно до ст.224 ЦПК України, в порядку заочного провадження.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 лютого 2018 року.

Як вбачається із довідки, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району від 14.07.2021 року №1236, ОСОБА_2 30 листопада 1998 року зареєстрована у житловому будинку номер АДРЕСА_1 .

Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 05 серпня 2021 року ОСОБА_2 з 2010 року за місцем реєстрації, у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , не проживає.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як слідує із змісту ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла за законом.

Зазначені норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не є власником будинку номер АДРЕСА_1 , не є членом сім`ї позивачки, не мешкає без поважних причин в житловому приміщенні, що належить на праві власності позивачці, тому суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підставні і підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 - втратила право на користування жилим приміщенням - будинком номер АДРЕСА_1 , а реєстрація відповідачки по справі чинить позивачці перешкоди у користуванні власним житлом.

Відповідно до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України).

Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Проаналізувавши докази представлені позивачем, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, відповідачка ОСОБА_2 втратила право на користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 , оскільки без поважних причин більше року не проживає у вказаному житлі та інше не встановлено домовленістю між нею і власником житла за законом. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право на користування даним житлом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судові випрати понесені нею на оплату судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16,29,317,391,405 ЦК України, ст.ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 4,12,81,141, 263, 265, 268,280-286, 352,354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 908 грн. 00 коп. судових витрат по справі.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо рішення суду не було вручене у день його, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано 13 жовтня 2022 року.

Суддя Галина ЩЕРБАТА