Дата документу 06.09.2022 Справа № 334/875/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/875/22 Головуючий у 1 інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження № 22-ц/807/1780/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ями Дмитра Миколайовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ями Дмитра Миколайовича про відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2022 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 жовтня 2020 року за № 1739, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 900, 82 грн. Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату судового збору в розмірі 1 488,60 грн.

23 червня 2022 року до суду звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Яма Д.М. із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав, що суд розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Під час розгляду справи, ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката, вартість якої склала 15 000 грн з урахуванням «гонорару успіху». На підставі вищевикладеного, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на надання позивачці правової допомоги у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ями Д.М.подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 рокускасувати, задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Вважає недоцільним застосування судом ч.8 ст. 141 ЦПК України, адже дебатів у справі не було, а тому подати заяву про відшкодування судових витрат на правову допомогу позивач могла тільки після ухвалення рішення. Скаржник зазначає, що твердження суду першої інстанції про отримання позивачем копії рішення 30 травня 2022 року не відповідає дійсності, адже на зазначеному судом поштовому повідомленні підпису ОСОБА_1 немає, міститься примітка працівника пошти «оп. в п/ящик» за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість скаржник додає копію довідки від 27 квітня 2022 року № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичне місце проживання/ перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

22 серпня 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Вердикт капітал» на апеляційну скаргу у цій справі, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Яма Д.М. апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити його заяву про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Інші часники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.153,154), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 жовтня 2020 року за № 1739, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 900, 82 грн. Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату судового збору в розмірі 1 488,60 грн.

23 червня 2022 року від представника позивача адвоката Ями Д.М. надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідно до якої адвокат просив стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначав, що під час розгляду справи, ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката, вартість якої склала 15 000 грн з урахуванням «гонорару успіху».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк для такого звернення в силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, адже була повідомлена про розгляд справи ще 22 лютого 2022 року, проте доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги чи заяви про поважність причин неподання таких доказів вона до суду не надала. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позовна заява та додані до неї матеріали не містили жодної інформації про отримання позивачем правової допомоги та участь у справі в якості її представника адвоката Ями Д.М., так як позовна заява та заява про забезпечення позову підписані позивачем особисто, відомості про представника позивача в позовній заяві не зазначені. Також суд першої інстанції вказав на пропуск строку для звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат, адже копію рішення суду про задоволення позовних вимог позивач ОСОБА_1 отримала 30 травня 2022 року, в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення оприлюднено 23 травня 2022 року, однак із заявою до суду про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу з додаванням відповідних доказів отримання позивачем правничої допомоги та понесення витрат на оплату правничої допомоги, представник позивача звернувся лише 23 червня 2022 року. Крім того, суд зазначив, що ні позивач, ні його представник до закінчення судових дебатів у справі не зробили про це відповідної заяви.

Проте колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим та таким, що не відповідає об дійсним обставинам справи, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2022 року справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Згідно з довідкою Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві УСЗН від 27 квітня 2022 року № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/ перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що твердження суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України для звернення із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу до судових дебатів, є не вірним , оскільки, відповідно до положень ч. 8 ст. 279 ЦПК України, такі дебати не проводились. До того ж, слід зауважити, що неподання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи протягом зазначеного строку, за положенням цієї ж статті, є підставою для залишення такої заяви без розгляду, а не відмови у її задоволенні.

Крім того, твердження суду першої інстанції про отримання позивачем копії судового рішення 30 травня 2022 року, яке ґрунтується на поштовому повідомленні до відправлення листа позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35) не відповідає дійсності, адже на ньому відсутній підпис ОСОБА_1 , з огляду на те, що з 24 квітня 2022 року позивач мешкає зі іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість у матеріалах справи є заява представника позивача адвоката Ями Д.М. з проханням повідомити, чи розглянув суд вказану справу, з відміткою про отримання адвокатом копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2022 року 20 червня 2022 року (а.с.38).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй позовній заяві, ОСОБА_1 вказувала про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зазначивши, що сума її витрат на правову допомогу складатиме орієнтовно 15 відсотків від суми безпідставно пред`явленого їй відповідачем боргу, проте остаточно буде визначений залежно від кількості судових засідань та процесуальної поведінки відповідача (а.с.5).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України зокрема встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, провадження № 61-3410св20, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

В матеріалах справи наявні копія договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2022 року, який укладений між адвокатом Ямою Д.М. та Попковою Т.І., копія додатку до договору про надання правової допомоги № 421-ц-2022, (а.с.44,45). Вказані документи надані стороною позивача до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Згідно пункту 1 Договору, Адвокат зобов`язується здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 та надавати їй правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Окрім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції адвокат Яма Д.М. надав акт приймання-передачі послуг від 23 червня 2022 року, квитанцію прибуткового касового ордеру б/н від 23 червня 2022 року. За змістом вказаного акту вбачається, що адвокат Яма Д.М. надав послуги на суму 15000 гривень (а.с.46,47). Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, вказавши, що сума витрат на правову допомогу орієнтовно складатиме 15 відсотків від суми безпідставно пред`явленого боргу, проте остаточно буде визначатися у залежності від кількості судових засідань і процесуальної поведінки відповідача. (а.с.5).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим тлумачення судом першої інстанції положень статті 137 ЦПК України та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Аналіз викладених вище норм права дає підстави для висновку, що відмовляючи у задоволені заяви представника ОСОБА_1 адвокат Яма Д.М.суд першої інстанції підійшов до розгляду занадто формально.

Враховуючи обсяг понесених судових витрат, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсутність представника ОСОБА_1 адвоката Яма Д.М. в судових засіданнях у зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви та наявність підстав для стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал»на користь ОСОБА_1 витрат, які понесені нею на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4000 гривень.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ями Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 рокуу цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ями Дмитра Миколайовича про відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал»на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: