КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/99/22
Провадження № 22-вк/824/112/2022
У Х В А Л А

5 вересня2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про прийняття до провадження заяви Компанії Agrostudio Group Limited про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 5 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка (м. Лондон, Велика Британія) у справі № 18-413 за позовом Компанії Agrostudio Group Limited (Мріехел, Біркіркара 1870, Республіка Мальта) до Компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару,

в с т а н о в и в:

30 cерпня 2021 року до Київського апеляційного суду, як до суду першої інстанції, надійшла заява Компанії Agrostudio Group Limited, подана представником - адвокатом Кєєр О.С. про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (The Grain and Feed Trade Association, GAFTA) від 5 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка у справі № 18-413 за позовом Компанії Agrostudio Group Limited до Компанії Risoil Overseas LTD про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару.

На обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 5 листопада 2021 року у справі № 18- 413 позовні вимоги Agrostudio Group Limited до Risoil Overseas LTD задоволено, а саме: стягнуто із боржника на користь заявника 204 689,47 доларів США та відсотки на зараховану за рішенням суму за ставкою 3 % річних щоквартально, відповідно до наступного графіку: сума у розмірі 198 959,93 доларів США із 30 листопада 2020 року до моменту оплати; сума у розмірі 5 729,54 доларів США із 14 листопада 2020 року до моменту оплати.

Вказану справу розглянуто за Правилами арбітражного регламенту GAFTA № 125 Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами, а рішення Арбітражу було ухвалено в м. Лондон, Англія.

Арбітражна угода між сторонами закріплена у вигляді арбітражного застереження в договорі (контракті) № Р957 від 20 жовтня 2020 року, в якому передбачено вирішення спорів за англійським правом в арбітражі у м. Лондоні згідно з Правилами арбітражу № 125 Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (The Grain and Feed Trade Association, GAFTA - далі Арбітраж GAFTA).

Компанія Agrostudio Group Limited є компанією іноземної юрисдикції (нерезидентом), зареєстрованою за законодавством Республіки Мальти, офіс якої розташовано в Мальті (Aspen Lodge, Notabile Road, Mriehel, Birkirkara, BKR1870, Malta).

Компанія Risoil Overseas LTD як боржник є компанією іноземної юрисдикції (нерезидентом), зареєстрованою за законодавством Британських Віргінських островів, офіс якої розташовано в Тортолі, Британські Віргінські острови/P.O. Box 958, Pasea Estate, Road Town Tortola, British Virgin Islands.

В Україні Компанія Risoil Overseas LTD не має представництва, а тому питання звернення до компетентного суду України з приводу визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу обґрунтовується фактом знаходження майна боржника на території України, що випливає з ухвали Господарського суду м. Києва у справі № 910/19506/20 від 14 грудня 2020 року, якою задоволено заяву ТОВ «ДП «Зернятко» про забезпечення позову та накладено арешт на кукурудзу 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3654,1 метричних тон, що знаходиться на терміналі ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28, та належить боржнику.

У даній справі Компанія Risoil Overseas LTD звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14 грудня 2020 року, вказавши, що кукурудза належить їй на праві приватної власності, що також посилаючись на рішення Арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 5 листопада 2021 року у справі № 18-413, яке наразі стало підставою для подання заяви про визнання та надання дозволу на його примусове виконання в Україні.

Відтак, на переконання заявника, майно Компанії RisoilOverseas LTD знаходиться на території України, тому питання визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражу GAFTA від 5 листопада 2021 року у справі № 18-413 підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Дослідивши подані матеріали заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає поверненню з таких підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦПК України справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються: 1) якщо місце арбітражу знаходиться на території України - апеляційними загальними судами за місцезнаходженням арбітражу; 2) якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України - апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Згідно із частиною першою статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Нормативно-правовими актами, які підлягають застосуванню для вирішення цієї справи, є Нью-Йоркська конвенція про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, ратифікована Указом Президії ВР УРСР від 22 серпня 1960 року (далі - Нью-Йоркська 1958 року), Глава 3 «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» Розділу IX ЦПК України, а також Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» 1994 року, оскільки положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (частина перша статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Відповідно до положень статті III Нью-Йоркської 1958 року кожна Договірна Держава взяла на себе зобов`язання визнавати арбітражні рішення як обов`язкові та виконувати їх на власній території відповідно до власних процесуальних правил. Конвенція вказує, що визнання та виконання іноземних арбітражних рішень повинні здійснюватись шляхом звернення до «компетентної влади» держави - місця виконання арбітражного рішення.

Статтею 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Процесуальні аспекти розгляду справ про визнання та надання дозволу на виконання арбітражних рішень в Україні, у тому числі питання визначення міжнародної підсудності українським судам заяв про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо його місце знаходиться за межами України, регулюється Главою 3 Розділу IX ЦПК України.

Частиною першою статті 475 ЦПК України визначено, що питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України.

Відповідно до частини другої статті 475 ЦПК України, якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, то питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Таким чином, при визначенні міжнародної підсудності судам України справ про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу стаття 475 ЦПК України керується такими прив`язками: місце проживання (перебування), місцезнаходження боржника на території України і знаходження на території України майна боржника.

При цьому останній критерій визначення підсудності - знаходження на території України майна боржника, застосовується, якщо боржник не має на території України місця проживання (перебування) або місцезнаходження.

Визначені статтею 475 ЦПК України правила підсудності українському суду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є втіленням принципу «достатнього зв`язку» держави, суд якої видає дозвіл на визнання і примусове виконання арбітражного рішення, із особою боржника.

Крім того, правила статті 475 ЦПК України узгоджуються із положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що стосуються місця виконання рішення.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У постанові від 3 липня 2020 року у справі № 824/264/2018 (провадження № 61-5881ав20) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що відкриття виконавчого провадження з порушенням правил місця виконання рішення має наслідком порушення прав сторін, оскільки призводить до штучного збільшення витрат виконавчого провадження внаслідок віддаленості місцезнаходження органу чи особи, які здійснюють примусове виконання судового рішення, й безпосереднього місця вчинення виконавчих дій, що визначається місцем проживання, перебування боржника або місцезнаходженням його майна. Крім того, виконання судового рішення не за місцезнаходженням майна боржника або його місця проживання ускладнює процес виконання та може призвести до порушення строків виконання судового рішення.

У цій справі представник заявника звернулася до Київського апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення, ухваленого 5 листопада 2021 року Асоціацією торгівлі зерном і кормами (The Grain and Feed Trade Association, GAFTA) у справі № 18-413, сторонами у якій є дві іноземні компанії.

Як свідчать матеріали заяви, місцезнаходження боржника - Компанії Risoil Overseas LTD є достовірно відомим та зареєстровано за законодавством Британських Віргінських островів, а саме: P.O. Box 958, Pasea Estate, Road Town Tortola, British Virgin Islands.

Подання цієї заяви саме до Київського апеляційного суду представник стягувача обґрунтовувала тим, що на території України в терміналі ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28, знаходиться майно - кукурудза 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3654,1 метричних тон, яка належить Компанії Risoil Overseas LTD та на яку ухвалою Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у межах справи № 910/19506/20 було накладено арешт за заявою ТОВ «ДП Зернятко» про забезпечення позову, а боржник, оскаржуючи це судове рішення в апеляційному порядку, підтвердив, щокукурудза належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року у справі № 824/103/2020 (провадження № 61-8883ав20) зроблено висновок про те, що для правильного застосування частини другої статті 475 ЦПК України правове значення має не обсяг, а місцезнаходження майна боржника на території України на час подання заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення та її вирішення, підтверджене належними і достовірними доказами.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі мають для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, із матеріалів заяви вбачається, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа за позовом ТОВ «ДП Зернятко» до Agrostudio Group Limited, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал», про розірвання контракту від 27 жовтня 2020 року № CN271020DPZ та зобов`язання повернути майно - кукурудзу 3 класу, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, у кількості 3654,1 тон.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року заяву ТОВ «ДП Зернятко» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно - кукурудзу 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3654,1 метричних тон, право власності на яке належить ТОВ «ДП Зернятко», що знаходиться на терміналі ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28. Заборонено будь-яким особам, у тому числі ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал», яке здійснює зберігання майна - кукурудзи 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, у кількості 3654,1 метричних тон, Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ», Державній митній службі України та її територіальним органам, ТОВ «Новік Порт Сервіс», вчиняти будь-які дії з майном - кукурудзою 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3654,1 метричних тон, які направлені на перехід права власності на майно, в тому числі, але не виключно, завантаження, розвантаження майна, проведення митного оформлення, оформлення товару на третіх осіб та будь-які інші дії, передачі іншому зберігачу, переміщення майна в інше місце тощо.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

На підставі даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому доступі, встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 4 лютого 2021 року апеляційні скарги ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» та ТОВ «Новік Порт Сервіс» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у справі № 910/19506/20 - без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 квітня 2021 року касаційні скарги ТОВ «Спільне підприємство «Рисоіл Термінал» та ТОВ «Новік Порт Сервіс» залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 4 лютого 2021 року та ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у справі № 910/19506/20 залишено без змін.

Risoil Overseas LTD, яке не було учасником справи № 910/19506/20, звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову, посилаючись на те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права, інтереси та обов`язки Компанії, як покупця зазначеного товару згідно з укладеним з Agrostudio Group Limited контрактом № Р983 від 27 жовтня 2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Risoil Overseas LTD на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі № 910/19506/20 закрито.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 лютого 2022 року касаційну скаргу Risoil Overseas LTD задоволено. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29 листопада 2021 року скасовано, справу № 910/19506/20 передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу Risoil Overseas LTD залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі № 910/19506/20 залишено без змін.

При розгляді та залишенні без задоволення апеляційної скарги Risoil Overseas LTD апеляційний господарський суд установив наступні обставини.

Звертаючись із позовом ТОВ «ДП Зернятко» зазначало, що між Agrostudio Group Limited (покупець) та ТОВ «ДП Зернятко» (продавець) було укладено контракт № CN271020DPZ від 27 жовтня 2020 року, який за своєю правовою природою є договором поставки, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався поставити, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу 3 класу, врожаю 2020 року. Позивач зазначав, що продавець здійснив поставку товару і виконав умови договору, водночас відповідач станом на момент подання позову не виконав умови контракту і не оплатив товар у повному обсязі. Крім того зі змісту позовної заяви та пункту 3.8. контракту убачається, що сторонами було погоджено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до повної оплати товару. Право власності на товар переходить до покупця з моменту його повної оплати.

Позивач, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову зазначав, що підставою для звернення до суду з позовом стало те, що на виконання умов контракту № CN271020DPZ від 27 жовтня 2020 року позивач виконав свої зобов`язання належним чином - передав кукурудзу у кількості та належній якості, в строк та в погодженому місці, однак Agrostudio Group Limited виконало свої зобов`язання неналежним чином - сплатило за товар частково лише 405 000,00 доларів США замість 851 405,30 доларів США, що становить повну ціну переданого товару, що складає у процентному співвідношенні 47 %. Позовні вимоги мотивовані тим, що у пункті 3.8 контракту сторонами погоджено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до повної оплати товару. Право власності на товар переходить до покупця з моменту його повної оплати.

Обставинами, які свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, товариство зазначало наступне: відповідач є нерезидентом, юридична особа створена та здійснює свою діяльність за законодавством Республіки Мальта та у нього відсутнє будь-яке майно на території України. До того ж, зі змісту залізничних накладних (пункт 7), які додані до позовної заяви, убачається, що відповідач, будучи резидентом Республіки Мальта, не є кінцевим отримувачем цього товару і він має намір продати товар компанії RISOIL, вантаж призначений для вивезення водним транспортом до Швейцарії. Наведене, за твердженнями позивача, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, що фактично стосується перепродажу товару, а відтак, якщо відповідач передасть товар третій особі, то повернення майна позивачу буде ускладнено. Крім того, заявнику із сайту в мережі Інтернет за посиланням https://latifa.ndist.eom/novosti/53030-agrostud.io-nc-vypolnyaet-kontraktnye-obyazatelstva-my-podaem-v стало відомо, що Agrostudio Group Limited не виконує свої зобов`язання перед компанією RISOIL, а також перед іншими контрагентами у тому числі й перед позивачем. Крім того, компанія RISOIL має намір звертатись до суду до Agrostudio Group Limited й у разі ухвалення рішення суду про стягнення з Agrostudio Group Limited коштів на користь третіх осіб, повернення майна може бути ускладненим.

Звертаючись з апеляційною скаргою Risoil Overseas LTD зазначало, що відповідно до контракту, укладеного 27 жовтня 2020 року між Risoil Overseas LTD та Agrostudio Group Limited, спірний товар у даній справі (кукурудза) є власністю скаржника, отже арешт було накладено судом першої інстанції незаконно.

Ураховуючи те, що спір у вказаній господарській справі по суті судом не розглянуто, тому стверджувати, що відповідач у справі був власником товару (кукурудзи) у суду не має можливості. Отже, і наразі на переконання господарського суду є необґрунтовані та передчасні твердження скаржника - Risoil Overseas LTD про те, що останній є власником товару за контрактом. Крім того, колегія суддів зазначила, що наразі судом апеляційної інстанції відбувається перегляд ухвали про законність підстав для вжиття даних заходів забезпечення позову, а не установлення власника спірного товару (кукурудзи) за контрактом. Беручи до уваги установлені судом обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що твердження скаржника Risoil Overseas LTD, які наведені в апеляційній скарзі, є передчасні.

Згідно із вимогами статті 284 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, в судовому порядку під час перегляду ухвали Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову, якою, зокрема, накладено арешт на майно - кукурудзу 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3654,1 метричних тон, право власності на яке належить ТОВ «ДП Зернятко», що знаходиться на терміналі ТОВ «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал», не було встановлено, що зазначене майно є власністю боржника у даній справі - Компанії Risoil Overseas LTD, тому посилання стягувача - Компанії Agrostudio Group Limited на положення частини другої статті 475 ЦПК України є безпідставними, а суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вищевказане майно, яке знаходиться на території України, на час подання заяви про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу належить саме боржнику.

Інші надані заявником письмові матеріали також безумовно не свідчать про те, що Компанія Risoil Overseas LTD має на території України на праві власності майно, за рахунок якого Компанія Agrostudio Group Limited може задовольнити свої майнові вимоги, що були задоволені рішенням Арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 5 листопада 2021 року у справі № 18- 413.

Таким чином, наведені представником заявника обставини не можуть слугувати підставою для виконання на території України судового рішення міжнародного комерційного арбітражу у справі за участю двох іноземних компаній (стягувача та боржника), спір між якими, в даному випадку, не підпадає під юрисдикцію судів України.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заявнику належить звернутися з даною заявою до суду за місцем знаходження боржника - Компанії Risoil Overseas LTD. У випадку, якщо компетентним судом буде прийнято рішення щодо майна боржника, яке на момент його прийняття буде перебувати на території України, стягувач не позбавлений можливості пред`явити указане судове рішення до виконання в порядку Глави 1 Розділу ІХ ЦПК України.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що заява Компанії Agrostudio Group Limited, подана представником - адвокатом Кєєр О.С. про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (The Grain and Feed Trade Association, GAFTA) від 5 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка у справі № 18-413 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 23, 474 - 476 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву Компанії Agrostudio Group Limited про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 5 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка (м. Лондон, Велика Британія) у справі № 18-413 за позовом Компанії Agrostudio Group Limited (Мріехел, Біркіркара 1870, Республіка Мальта) до Компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали щодо повернення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу надіслати заявнику разом із заявою та доданими до неї матеріалами. Копію заяви залишити у Київському апеляційному суді, як суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Н.В. Ігнатченко