Провадження № 22-ц/811/817/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третіх осіб: Головного Управління держгеокадастру у Львівській області, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В :

18.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, третіх осіб Головного Управління держгеокадастру у Львівській області, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1086 га за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності на житловий будинок площею 208,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 1981 році ОСОБА_3 , сестрою ОСОБА_1 , у зв`язку із важкими житловими умовами було споруджено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому остання звернулася до Львівської дистанції захисних лісонасаджень Львівської залізної дороги Міністерства шляхів та сполучень СССР, у віданні якого перебувала дана земельна ділянка, з проханням надати їй у користування вищезгадану земельну ділянку. Листом № 320 від 28.10.1981 року (копія надається) такий дозвіл був наданий. Надалі у 1988 році у вищезгаданий будинок заселився позивач і проживав в ньому разом із сестрою до 2003 року. За цей час позивач постійно покращував житлові умови та здійснював невід`ємні покращення даного будинку. У 2003 році ОСОБА_3 та позивач досягли домовленості про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 залишається у власності позивача, а сама ОСОБА_3 разом із сім`єю переїжджає до іншого помешкання. 25.03.2003 року позивачем було виготовлено технічний паспорт на відповідний одноповерховий будинок. Маючи на меті подальше покращення житлових умов та проведення реконструкції наявного житлового будинку 10.04.2003 року для узаконення самовільного будівництва було скеровано лист до Управління архітектури та містобудування Львівського міськвиконкому. Згідно відповіді № 20/1080 від 07.05.2003 року Управління архітектури і містобудування Львівського міськвиконкому не заперечувало проти проведення будівельних робіт по самовільно збудованому одноповерховому житловому будинку з мансардою на АДРЕСА_1 . Запропоновано звернутися до ліцензованої організації для розроблення проекту.

В 2007 році позивач звернувся до Приватного підприємства «Еклер» (Ліцензія АБ220257). В тому ж 2007 році на підставі вищезгаданої відповіді № 20/1080 від 07.05.2003 року позивач виготовив ескізний проект реконструкції існуючого житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно даного ескізного проекту запланована реконструкція існуючого будинку відповідала діючим вимогам ДБН В.2.15-2005. Листом Шевченківського районного відділу м. Львова ГУМНС України у Львівській обл. № 11/188 від 12.03.2007 року було погоджено даний ескізний проект. Надалі цей ескізний проект та зібраний пакет документів був погоджений в Шевченківській районній санітарно- епідеміологічній станції м. Львова, що підтверджується листом № 560/01 від 12.03.2008 року.

Після проведення реконструкції згідно ескізного проекту позивач 25.03.2008 року повторно звернувся до Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради. Згідно отриманої відповіді № З-К-6784/2401 від 07.04.2008 року самочинне будівництво на території будинковолодіння АДРЕСА_1 знаходиться поза межами червоних ліній, відповідно питання узаконення самочинного будівництва може бути розглянуте в Шевченківській районній адміністрації у встановленому порядку відповідно до «Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

19.05.2008 року позивач звернувся до Шевченківської районної адміністрації з заявою про узаконення самовільно збудованого будинку. Засідання міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації відбулося 27.05.2008 року. Згідно витягу із протоколу засідання міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації від 04.06.2008 року визнано технічну можливість подальшої експлуатації самовільно збудованого житлового будинку.

Листом від 04.06.2008 року Шевченківська районна адміністрація повідомила позивача про необхідність затвердження висновку міжвідомчої комісії розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації, вказано на необхідність визначити вартість здійсненого самовільного будівництва ліцензованою проектною організацією. Після оцінки необхідно було заключити договір про погодження самовільного будівництва у Шевченківській районній адміністрації.

В подальшому позивачем було визначено вартість самочинно збудованого житлового будинку. 21.07.2008 року між позивачем та Львівською міською радою в особі Шевченківської районної адміністрації було укладено договір про погодження самочинного будівництва. Відповідно до п. 2.1. даного договору Львівська міська рада зобов`язувалась надати дозвіл на здійснене самочинне будівництво та прийняти його в експлуатацію. Пунктом 2.2.1 даного договору позивача зобов`язано замовити проектну документацію на самочинно споруджений об`єкт в проектній організації, яка має відповідну ліцензію, погодити цю документацію з відповідними службами, затвердити її та отримати дозвіл на виконання будівельних робіт. Пунктом 2.2.3. позивач зобов`язувався перерахувати кошти у сумі 19526,3 грн., що становило 10% від оціночної вартості самочинного будівництва, визначеної у встановленому порядку організацією, яка відповідно до законодавства має право здійснювати оцінку майна на спеціальний рахунок Шевченківської районної адміністрації м. Львова.

Позивач також вказує, що даними діями Львівська міська рада (відповідач) фактично визнала право ОСОБА_1 на самовільно збудований житловий будинок. 29.09.2008 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 1049 «Про погодження подальшої експлуатації самовільно збудованого житлового будинку».

Надалі позивач виконував всі дії спрямовані на виконання умов договору від 21.07.2008 року та Розпорядження № 1049 від 29.09.2008 року. Зокрема 08.09.2008 року позивачем було перераховано відповідачу 19526,3 грн. на розвиток інфраструктури району.

25.02.2009 року отримано від Департаменту містобудування Управління архітектури Львівської міської ради запити до Львівських міських телефонних мереж, Львівського міського радіотрансляційного вузла, ЛМКП «Львівводоканал», ЛМЕМ ВАТ «Львівобленерго», ВАТ «Львівгаз» про надання технічних умов на проектування та підключення необхідних мереж до самовільно збудованого будинку. В подальшому за кошти позивача отримано необхідні технічні умови та здійснено підключення вказаного будинку до мереж. Замовлено та виготовлено у ПП «Проектна фірма Леополіс» (державна ліцензія на будівельну діяльність серії АВ № 331768 від 10.05.2007 року) проект відповідності державним будівельним нормам та правилам, самочинно здійсненого будівництва житлового буднику на АДРЕСА_1 . 23.04.2009 року з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку землекористувачем разом з суміжними землекористувачами складено Акт про встановлення та узгодження меж земельної ділянки.

06.12.2010 року отримано довідку № 40/01-14/10680 про правовий статус земельної ділянки, згідно якої земельна ділянка на АДРЕСА_1 за категорією земель відноситься до земель житлової та громадської забудови. Накреслено план земельної ділянки із зазначенням суміжних землекористувачів.

30.03.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівської міської ради із заявою № З-к-7594 щодо надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування індивідуального житлового будинку.

Згідно відповіді Львівської міської ради № 2403-звит-1386 від 05.07.2011 року позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки. Підставою відмови стало те, що запропонована земельна ділянка відповідно до затвердженого ухвалою міської ради від 30.09.2010 року № 3924 генерального плану м. Львова відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки. Земельні ділянки у межах червоних ліній для будівництва не надаються. Відповідно, цією відмовою позивачу Львівська міська рада унеможливила подальше узаконення самочинно збудованого будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач вказує, що підтвердженням того, що самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , велося із додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією є висновок будівельно-технічного дослідження № 024/18 від 19.09.2018 року наданого ТзОВ «Гал-Світ». Відповідно до вищезгаданого висновку «Будинок по АДРЕСА_1 відповідає будівельним нормам і правилам та може використовуватись як житловий. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третіх осіб Головного Управління держгеокадастру у Львівській області, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок - відмовлено.

Рішення суду 05 квітня 2022 року оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що спірна земельна ділянка не відноситься до території червоних ліній. Під час розгляду справи відповідачем протилежного не доведено. На момент звернення до суду з даним позовом, позивач відкрито, добросовісно та безперервно користується земельною ділянкою площею 0,1086 га за адресою, АДРЕСА_1 протягом 15 років. Згадані обставини свідчать про наявність у позивача речового права на спірну земельну ділянку та неправильність висновків суду першої інстанції. Зазначає, що дозвіл на використання спірної земельної ділянки був наданий її сестрі в 1988 році, яку було збудовано будинок та в подальшому позивачем реконструйовано. Вважає, що укладаючи договір про погодження самочинного будівництва від 21.07.2008 Львівська міська рада фактично визнала право власності на самочинно збудований будинок та не мала заперечень стосовно його подальшої експлуатації.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року та постановити нове, яким позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що власник спірної земельної ділянки - Львівська міська рада не приймала рішення щодо передачі у власність або користування позивача ОСОБА_1 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що така ділянка відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки, а збудований будинок та згаданій ділянці є самочинним будівництво, оскільки такий збудовано без згоди власника земельної ділянки.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а отже повноваження щодо розпоряджання вказаною земельною ділянкою належить до виключної компетенції Львівської міської ради.

Відповідно до листа Львівської дистанції захисних лісонасаджень Львівської залізної дороги №320 від 28.10.1981 року, ОСОБА_3 - сестрі позивача ОСОБА_1 , в порядку виключення надано дозвіл тимчасово, до отримання квартири, проживати в збудованому приміщенні, яке частково зайняло полосу відводу з врахуванням дотримання санітарних умов у лісонасадженні (а.с.21).

З фотокопії угоди про погодження самочинного будівництва, від 09.07.2008 вбачається, що Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради узгодили умови надання дозволу на здійснене (здійснювальне) самочинне будівництво за адресою на АДРЕСА_1 та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.09.2008 року про погодження подальшої експлуатації самовільно збудованого житлового будинку встановлено, що позивачем ОСОБА_1 самовільно збудовано житловий будинок в складі приміщень: перший поверх: тамбур, коридор, кухня, туалет, ванна, сходова клітка, дві житлові кімнати, гараж, майстерня; мансардний поверх: три житлові кімнати, коридор, санвузол, лоджія. Висновком міжвідомчої комісії визнана технічна можливість подальшої експлуатації самовільно збудованого житлового будинку на АДРЕСА_1 згідно з поданим ескізним проектом. Вказаним Розпорядженням Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради погодилась з подальшою експлуатацією самовільно збудованого житлового будинку на АДРЕСА_1 згідно з поданим ескізним проектом при умові: отримати в управлінні архітектури вихідні дані на проектування; розробити через ліцензовану проектну організацію робочу документацію та погодити її у встановленому порядку; зареєструвати будівництво в інспекції Держархбудконтролю у Львівській області; оформити у встановленому порядку акт вводу в експлуатацію (а.с.27).

З відповіді Управління архітектури і містобудування Львівського міськвиконкому на заяву позивача від 10.04.2003 року вбачається, що Управління архітектури і містобудування Львівського міськвиконкому не має заперечень з приводу продовження будівельних робіт по самовільно збудованому житловому будинку з мансардою на АДРЕСА_1 , частково розміщеного в межах колишньої лісосмуги Львівської залізниці, при умові вирішення питання землекористування та комплексного впорядкування території забудови даного кварталу (а.с.68).

Згідно Довідки Управління Держкомзему у місті Львів про правовий статус земельної ділянки від 06.12.2010 року, земельна ділянка на АДРЕСА_1 , відповідно до земельно-кадастрових даних та представленого плану земельної ділянки, відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування. За категорією земель, дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови (а.с.23).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» «червоні лінії» - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Тобто при здійснення будівництва необхідно додержуватись місто будівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, які містили б комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній та інших вимоги до об`єкта будівництва.

З відповіді Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради від 05.07.2011 року на звернення позивача ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку вбачається, що відповідно до листа Управління архітектури від 24.06.2011 року, земельна ділянка на АДРЕСА_1 відповідно до затвердженого ухвалою міської ради від 30.09.2010 року №3924 генерального плану м. Львова відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки. Земельні ділянки у межах червоних ліній для будівництва не надаються (а.с.25-26).

Ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року №3924 затверджено генеральний план м. Львова, згідно якої земельна ділянка на АДРЕСА_1 відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки.

З наявної довідки Управління Держкомзему у місті Львові про правовий статус земельної ділянки від 06.12.2010 року неможливо встановити, чи відомості зазначені в ній є такими, що узгоджуються з ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924 про затвердження генерального плану м. Львова.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезгадана ухвала Львівської міської ради є рішеннями органами місцевого самоврядування і має більшу юридичну силу ніж вищезгадана довідка Управління Держкомзему у місті Львові.

Колегія суддів вважає доведеним належними і допустимими доказами той факт, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 відповідно до затвердженого ухвалою міської ради від 30.09.2010 року №3924 генерального плану м. Львова відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки.

З моменту підписання угоди про погодження самочинного будівництва до моменту віднесення спірної земельної ділянки - 30.09.2010, позивач не реалізував своє право на узаконення здійсненого ним самочинного будівництва.

В подальшому, Львівською міською радою не приймалися рішення щодо передачі у власність або користування позивача ОСОБА_1 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1086 га.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» «червоні лінії» - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Тобто при здійснення будівництва необхідно додержуватись місто будівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, які містили б комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній та інших вимоги до об`єкта будівництва.

На момент звернення до суду з даним позовом, спірна земельна ділянка відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки і земельні ділянки у межах червоних ліній для будівництва не можуть надаватися.

Доказів в підтвердження того, що ухвала Львівської міської ради від 30.09.2010 року №3924 є скасовано чи втратила чинність, а також, що спірна земельна ділянка на момент звернення до суду з даним позовом не відноситься до території червоних ліній проектованої транспортної розв`язки, не представлено, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не була відведена позивачу по справі для забудови, а також відсутність у позивача будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на якій самочинно збудовано житловий будинок, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок площею 208,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 не підлягає до задоволення.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк