Єдиний унікальний номер судової справи: 945/2009/21
Провадження № 22-ц/812/780/22
Постанова

Іменем України

10 жовтня 2022 року м. Миколаїв Справа № 945/2009/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Войнарівського М.М. у приміщенні цього суду, повний текст якого складений 12 липня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Степівської сільської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

установив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Степівської сільської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та сертифікат на право на земельну частку (пай).

Вона є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців за заповітом та за законом немає.

У визначений законом для прийняття спадщини шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, оскільки працювала в цей період за кордоном і їй не було повідомлено про смерть чоловіка.

За такого вважала, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин і просила про задоволення позову.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 29 листопада 2021 року, відповідач проти позовних вимог не заперечував та вважав їх такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин. Крім того, суд врахував тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становив понад 15 років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував те, що необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією незалежно від волі.

Суд в своєму рішення не взяв до уваги та не оцінив покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як доказ перебування позивача за кордоном.

В судовому засіданні позивач заявляла, що крім знаходження за кордоном вона довгий час мала захворювання. Крім цих причин, також є велика відстань між місцем її перебуванням за кордоном та знаходженням спадкового майна, важкі умови її праці за кордоном.

Суд відмовив у позові, незважаючи на те, що відповідач Степівської сільської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області не заперечував проти задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач отримав судову повістку 03 жовтня 2022 року,

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 10 січня 1987 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого 23 липня 2007 року змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.9, 12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 44 роки в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 5-352 від 26 серпня 2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 14 серпня 1986 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . За цією адресою був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , 1983 року народження з 20 жовтня 2000 року до цього часу (а.с.13).

Як вбачається з довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №5-159 від 12 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 31 серпня 2007 року по теперішній час (а.с.10).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 статті 1268 ЦК України).

Частиною 1статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, визначений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився 27 травня 2007 року, що вірно констатував суд першої інстанції.

Суд встановив, що за даними нотаріальної контори спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не відкривалась.

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 пропустивши таким чином строк для прийняття спадщини.

Постановою Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 на спадкове майно, у зв`язку з пропуском нею шестимісячного строку, передбаченого Цивільним кодексом України для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.3)

В силу положень частин 1, 2 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19), від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку з урахуванням конкретних обставин справи визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Звертаючись до суду як на причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на необізнаність про смерть спадкодавця та перебування у зв`язку із працевлаштуванням за кордоном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини не свідчать про існування поважних причин у розумінні статті 1272 ЦК України.

Так, сам по собі факт перебування спадкоємця за межами України, на території якої відкрилася спадщина, не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», згідно із яким за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини. Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Крім того, необізнаність спадкоємця про факт смерті чоловіка спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки саме лише незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Сам по собі факт незнання про смерть спадкодавця, без встановлення об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2007 року позивач була зареєстрована за місцем реєстрації спадкодавця, а 23 липня 2007 року змінила прізвище за місцем реєстрації Відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції. Зазначене свідчить проте, що позивач не могла не дізнатися про смерть чоловіка, однак із заявою про прийняття спадщини вона звернулась лише 17 серпня 2021 року, тобто більше ніж через п`ятнадцять років після смерті чоловіка. Жодних доказів на підтвердження того, що вона не мала можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини раніше, позивачкою суду не надані.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що проживання спадкоємниці на час відкриття спадщини в іншій країні не виключало її можливість спілкуватися з чоловіком за допомогою засобів зв`язку та бути обізнаною про обставини його життя та смерті, а також не перешкоджало їй вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 за відсутності будь-яких поважних причин не вчиняла дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, їх належній оцінки, правильному встановленні обставин справи, характеру спірних правовідносин та норм права, які їх регулюють.

Підстав для іншого висновку колегія суддів не вбачає та відхиляє доводи апеляційної скарги, які не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Так, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції те, що Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області не заперечувала проти позову, оскільки відсутність заперечень проти позову, про що зазначено у заяві від 29 листопада 2021 року (а.с.31), не свідчить про визнання позову в розумінні частини 1 статті 206 ЦПК України.

До того ж в силу положень частини 4 цієї ж статті визнання відповідачем позову є підставою для його задоволення за умови наявності для того законних підстав, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не приймає таке визнання. У справі, яка переглядається, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки таке суперечить вимогам закону, що регулюють спірні правовідносини.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки усім причинам пропуску позивачкою строку для звернення із заявою для прийняття спадщини, а саме наявної хвороби у позивача, великої відстані між місцем проживання позивачки та спадкодавцем і спадковим майном, складних умов праці. Так, суд першої інстанції у рішенні відповідно до вимог частини 1 статті 13, статті 264 ЦПК України надав оцінку усім зазначеним у позовній заяві обставинам щодо причин пропуску позивачкою перебування позивачки за межами України та її необізнаність про смерть спадкодавця. Підстав для інших ніж висновки суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів наданих позивачем зокрема показам допитаних судом свідків та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням вимог процесуального закону, на підставі повно та всебічно оцінених доказів судом правильно встановлені обставини справи, їм надана належна правова оцінка у відповідності з положеннями матеріального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду про відмову у позові залишається без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які покладаються на позивачку.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

С.Ю. Колосовський

Повний текст постанови складений 11 жовтня 2022 року.