С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/7804/22
В справі 358/148/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

12 жовтня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богуславського районного суду Київської області про продовження строку для прийняття спадщини.

ІІ. Описова частина

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до цього ж суду з вимогами про поновлення строку для прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті своєму матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За розпорядженням голови Богуславського районного суду Київської області від 13 квітня 2022 року справу передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Згідно з ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року підсудність у справі визначено за Солом`янським районним судом м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху, Позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

09 серпня 2022 року в справі відкрите загальне провадження.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року закрите підготовче засідання, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Обгрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 зазначає, що його мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадщини після її смерті увійшов житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що за життя своєї матері він погодився з тим, що вона складе заповіт на ім`я його сина - ОСОБА_3 , за умови що той в подальшому буде доглядати його в старості. Натомість, його син в 2008 році виїхав жити в Росію, а будинком тепер користуються його дружина та дочки, і вирішити з ними питання щодо своєї обов`язкової частки у спадщини не видається можливим.

Зокрема, Позивач зазначає, що на момент смерті своєї матері він вже був непрацездатний за віком, а тому згідно з положеннями ст. 535 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщини, що дорівнювала 2/3 частки, яка б належала йому при спадкоємстві за законом. Проте у зв`язку з тим, що він довіряв своєму сину, він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

В подальшому Позивач дізнався, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 17.11.2011 в справі №2-917/11 за його сином ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове майно, і при цьому до участі у справі не було залучено його, ОСОБА_1 , як претендента на обов`язкову частку у спадщині. Таким чином, як вважає Позивач, суд незаконно усунув його від спадкування.

В 2015 році він звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом про визнання заповіту, складеного його матір`ю на ім`я ОСОБА_3 , проте рішенням в справі №358/1501/15-ц у задоволенні його вимог було відмовлено.

В подальшому, ще в квітні 2018 року Позивач подав заяву про перегляд рішень в справі №2-917/11 та №358/1501/15-ц, яка фактично досі залишається не розглянутою, перебувала в провадженні різних суддів Богуславського районного суду Київської області, а також Миронівського районного суду Київської області.

Після цього, як стверджує ОСОБА_1 , він звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Богуславської районної державної нотаріальної контори з вимогами про поновлення йому строку для прийняття спадщини, проте суд повернув вказану позовну заяву без розгляду.

З огляду на усі вказані обставини Позивач вважає, що саме Богуславський районний суд Київської області позбавив його права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, а тому він є належним відповідачем у даній справі.

12 вересня 2022 року від Відповідача надійшов відзив, в якому Богуславський районний суд Київської області наполягав на тому, що не є належним Відповідачем за заявленими вимогами, просив розглянути питання про заміну Відповідача на належного.

У судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії рішення Богуславського районного суду Київської області від 03.12.2018, ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Статтею 524 ЦК Української РСР (1963) передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту.

Згідно з ст. 525 зазначеного Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 548 Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ст. 549 ЦК Української РСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, ст. 549 ЦК УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що спадкова справа №567/2000 до майна померлої ОСОБА_2 була відкрита за заявою про прийняття спадщини за заповітом, поданою ОСОБА_3 .

З листа Богуславської державної нотаріальної контори від 18.08.2022 №01-16/309 вбачається, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 не було вказано інших спадкоємців за законом, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині згідно ст. 535 Цивільного кодексу УРСР. Крім того, заяви про прийняття спадщини відповідно до норм ст. 549 Цивільного кодексу УРСР не було подано і самим Позивачем - ОСОБА_4 . Таким чином, державним нотаріусом були видані свідоцтва на спадщину за заповітом на все майно померлої ОСОБА_3 .

Встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері Позивач звернувся лише 16 грудня 2021 року. (а.с. 8)

Постановою державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори від 17 грудня 2021 року №02-31/778 Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку, оскільки ним був пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини визначений ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР. (а.с. 9)

Згідно зі ст. 550 ЦК Української РСР Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Разом з тим, вирішуючи питання про обгрунтованість звернення позовних вимог до продовження строку на прийняття спадщини до Богуславського районного суду Київської області, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після померлої ОСОБА_2 прийняв син Позивача - ОСОБА_3 . А тому саме він є особою, яка має відповідати за заявленими вимогами, на що суд безуспішно звертав увагу Позивача в ухвалі від 09 червня 2022 року, якою залишав позов без руху.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Позивач не скористався своїм правом залучити до участі у справі належного Відповідача - ОСОБА_3 , а пред`явлення позову до неналежного Відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Незгода Позивача з рішеннями Богуславського районного суду Київської області є лише підставою для їх оскарження в апеляційному порядку, проте жодним чином не свідчить про існування спору між Позивачем і судом з приводу спадкового майна. Крім того, жодне з ухвалених судових рішень, на які посилається Позивач у позові, не могло бути причиною пропуску ним встановлених законом строків для прийняття спадщини (6 місяців з дня відкриття спадщини).

З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення позову.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 549, 550 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Богуславський районний суд Київської області, адреса: Київська обл., м. Богуслав, вул. Франка, 29А; .

Суддя: