Справа № 515/1613/21
Провадження № 2/515/170/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача адвоката Ковпака О.В.

представника відповідача адвоката Логінова О.Г.

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2022 року ОСОБА_2 в особі свого представника звернувся до суду з по- зовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини.

Згідно виписки із протоколу № 3 від 27.05.2002 р. засідання ради ліквідаційної комісії сільсько- господарського виробничого кооперативу «Росія» передано в рахунок погашення заборгованості селянському фермерському господарству «Петрова Олександра Федоровича» неруховий об`єкт, а саме будову ларька з підвальним приміщенням та огорожею на загальну суму 27039 грн. Відпо- відно до акту прийому-передачі майна від 31.05.2002 р., голові СФГ «Петрова О.Ф.» ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості СВК «Росія» передано незавершене будівництво ларька з під- валом та огорожею. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя він не встиг зареєструвати право власності на ларьок, який розташований по АДРЕСА_1 . Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , яка у липні 2011 р., не маючи наміру ус- падкувати будівлю вищевказаного ларька, передала вказану нерухомість із документами позивачу. З липня 2011 р. він добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується зазначеною бу- дівлею ларька, доглядає за ним, постійно робить поточні та капітальні ремонти. Між ним та ОСОБА_4 не було укладено жодних договорів та не були підписані будь-які правовстановлюючі до кументи, що давали законні підстави для володіння та користування нерухомістю. Отже, воло- діння позивачем вказаним об`єктом було безтитульним, так як не засноване на договірних право- відносинах. Оскільки він більше 10 років безперервно та відкрито володіє спірним ларьком, жодна особа не пред`явила до нього ніяких претензій, тому просив визнати за ним на праві власності на зазначений ларьок за набувальною давністю, оскільки інших способів захистити його право вла- сності законом не передбачено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.51).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необ- грунтовани, посилаючись на наступне. З позовної заяви не зрозуміло про яку саме нерухомість йде мова. У наданій виписці з протоколу засідання ліквідаційної комісії йдеться про передачу будівлі ларька з підвальним приміщенням та огорожею. Адреса ларька (вулиця, номер будинку, населений пункт) або інші орієнтири його місцезнаходження, площа ларька, у протоколі та акті приймання- передачі від 31.05.2002 р. не зазначені. Проте позивач просить визнати за ним право власності не на ларьок, а на громадський будинок по АДРЕСА_1 , який має площу 101,2 кв. м та який навряд чи можна вважати ларьком. Доказів того, що переданий СФГ «Петрова О.Ф.» ларьок та громадський будинок, право на який просить визнати позивач, є однією і тією ж будів- лею, позивачем не надано. Крім того, матеріали справ не містять доказів, які б підтверджували пра во ОСОБА_3 , як фізичної особи, на передану будівлю ларька, якщо майно передавалося юри- дичній особі СФГ «Петрова О.Ф.». Аналогічно, відсутні докази того, що дружина померлого ОСОБА_5 прийняла вказаний ларьок у спадок після смерті чоловіка та незрозуміло, чи входив вка заний ларьок у спадкову масу. Позивач не розкриває правові підстави розпорядження будівлею ла- рька ОСОБА_6 , стверджуючи, що вона прийняла спадщину, а також не зазначає на якій циві- льно-правовій підставі відбулася «передача» (купівля-продаж, дарування, тощо). З огляду вищев- казаного слідує, що ні померлий ОСОБА_3 , а ні його дружина ОСОБА_6 не отримували у власність, не здійснювали державної реєстрації та, відповідно, не мали права розпоряджатися гро- мадським будинком по АДРЕСА_1 . Також позивач у позовній заяві вказує, що майно було йому пере- дано спадкодавцем. При цьому, не надав належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердже- ння наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомими майном, а відповідно й наяв- ності у нього або у ОСОБА_6 добросовісності такого володіння (а.с.31-32).

Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсут- ність, проти задоволення позовоних вимог не заперечувала (а.с.25).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійс- нюється.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З копії ID-картки за № НОМЕР_1 (а.с.5) видно, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Спась- ке Татарбунарського району Одеської області.

Як вбачається з копії виписки із протоколу № 3 від 27.05.2002 р. засідання ради ліквідаційної ко місії СВК «Росія» (а.с.7), було прийнято рішення передати в рахунок погашення боргу СФГ «Пет- рова О.Ф.» на суму 117039 грн. майно будівлю автопарку з огородженням вартістю 90000 грн. та будівлю ларька з підвальним приміщенням та огорожею вартістю 27039 грн.

З копії акту прийому-передачі майна від 31.05.2002 р., що є додатком до протоколу № 3 від 27. 05.2002 р. засідання ліквідаційної комісії СВК «Росія» (а.с.8), слідує, що голові СФГ «Петрова О. Ф.» ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу було передано будівлю незавершеного будівництва ларька з підвалом та огорожею.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.6), підтверджується, що ОСОБА_3 по- мер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області.

Згідно копії технічного паспорту, виготовленого за станом на 23.11.2016 р. (а.с.9-13), ОСОБА_7 замовлено технічну документацію на громадський будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

З довідки виконкому Струмківської сільської ради № 1460 від 14.11.2016 р. (а.с.14) видно, що згідно погосподарського обліку № 12, особовий рахунок № НОМЕР_3 , дійсно значиться нежитлова будівля, розташована по АДРЕСА_1 об- ласті.

Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухо- ме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 15.11.2021 р. (а.с.15) будь-яка інформація відсутня.

Вартість спірного громадського будинку, площею 101,2 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 складає 86936 грн., що вба- чається із звіту про незалежну оцінку ринкової вартості громадського будинку, виготовленого 11. 11.2021 р. ТОВ «Імперіал-777» на замовлення ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну зая- ві, вважаючи їх обгрунтованими та таким, що заслуговують на увагу. Так, з позовної заяви не зро- зуміло про яку саме нерухомість йде мова. У наданій виписці з протоколу засідання ліквідаційної комісії йдеться про передачу будівлі ларька з підвальним приміщенням та огорожею. Адреса ларь- ка, його площа у протоколі та акті приймання-передачі від 31.05.2002 р. не зазначені. Проте пози- вач просить визнати за ним право власності не на ларьок, а на громадський будинок по АДРЕСА_1 , який має площу 101,2 кв. м, у зв`язку його навряд чи можна вважати ларьком. Доказів того, що переданий СФГ «Петрова О.Ф.» ларьок та громадський будинок, право на який просить визнати позивач, є однією і тією ж будівлею, позивачем не надано. Крім того, ма- теріали справи не містять доказів, які б підтверджували право ОСОБА_3 , як фізичної особи, на передану будівлю ларька, якщо майно передавалося юридичній особі СФГ «Петрова О.Ф.». Та- кож відсутні докази того, що дружина померлого ОСОБА_6 прийняла вказаний ларьок у спадок після смерті чоловіка та незрозуміло, чи входив вказаний ларьок у спадкову масу. Позивач не роз- криває правові підстави розпорядження будівлею ларька ОСОБА_6 , стверджуючи, що вона прийняла спадщину, а також не зазначає на якій ци вільно-правовій підставі відбулася «передача» (купівля-продаж, дарування, тощо). Наведене може свідчити про те, що ні померлий ОСОБА_3 , а ні його дружина ОСОБА_6 не отримували у власність, не здійснювали державної реєстрації та, відповідно, не мали права розпоряджатися громадським будинком по АДРЕСА_1 . Також у позовній заяві йдеться про те, що ма- йно було йому передано спадкодавцем. При цьому ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомими майном, а від- повідно й наявності у нього або у ОСОБА_6 добросовісності такого володіння.

В силу ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не вип- ливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і про- довжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо ін- ше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній вла- сності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК Ук- раїни, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта во лодіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність воло- діння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або забо- рону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права влас- ності за набувальною давністю, відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добро- совісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання циві- льних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на моме- нт отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включає- ться в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в моме- нт його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендую- ть інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отри- мання права власності на нього.

Тобто мова йде про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння май- ном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набуваль- ною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у воло- діння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у то- му числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки ві- дсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного во- лодіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він во- лодіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли дава- ти володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на при- ховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`яза- ний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповід- ним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього ст- року, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від по треби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

Вказані правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17, від 28.10.2020 р. у справі № 640/13780/18, від 19.09.2018 р.у справі № 296/6949/17.

У постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирі- шенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є вста- новлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного циві- льного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унемо- жливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне во- лодіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтиту- льним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросо- вісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено всіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відкритість і безперервність користування майном, на які він посилається, не є достатніми підставами для набу- ття права власності на нього, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328, 344 ЦК України, ст.ст.76-81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білго- род-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання права власнос- ті за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.