ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/217/22Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В. В.
Провадження № 22-ц/817/557/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Шевчук Г. М., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін представник ОСОБА_1 адвоката Ізай Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/217/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року, постановлену суддею Снігурським В.В., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення 21 сесії Зборівської міської ради від 22.12.2021 № 4138 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ОСОБА_1 », в частині затвердження технічної документації та передачі їй у власність земельної ділянки розміром 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :02:001:0337, яка знаходиться за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, с. Погрібці (за межами населеного пункту) до набрання рішення суду у цій справі законної сили; заборонити державній реєстраційній службі вчиняти будь-які дії щодо реєстрації спірної земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0337) до набрання рішення суду у цій справі законної сили.

Клопотання мотивовано тим, що на початку лютого 2022 року їй стало відомо, що 22 грудня 2021 року Зборівська міська рада прийняла рішення № 4138, яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 61226843:02:001:0337, яка знаходиться за адресою Тернопільська область, Зборівський район, с. Погрібці (за межами населеного пункту) та п.2 передала цю земельну ділянку їй у власність.

Заявниця вважає, що вказана вище земельна ділянка, згідно технічної документації розміщена на належній їй земельній ділянці (накладка).

В зв`язку з цим вона має оскаржувати це рішення Зборівської міської ради шляхом пред`явлення позову до суду. Однак, їй стало відомо, що в даний час ОСОБА_1 подано до реєстраційної служби Зборівської міської ради документи для реєстрації цієї ділянки, що може порушити її права.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0337), яка знаходиться за адресою Тернопільська область, Зборівський район, с. Погрібці (за межами населеного пункту).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу на підставі припущень ОСОБА_2 , яка лише припускає про можливість порушення її прав, свобод та інтересів здійсненням дій, які заявлені у заяві про забезпечення позову, не ґрунтуючи такий висновок жодними доказами, а також матеріально-правовими нормами.

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:001:0337, що свідчить про відсутність будь-яких накладок. Якщо б мало місце накладення, то кадастровий реєстратор не присвоїв би кадастрового номеру, а надав би вмотивовану відмову.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сабатюк Н.П. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначила, що зі збірного кадастрового плану, виданого Тернопільською регіональною філією Центр ДЗК, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:011:0337 дійсно накладається (100% перетин) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0207, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Достатньо обґрунтованим припущенням є те, що на даний час речове право на земельну ділянку із кадастровим номером :02:011:0337 не зареєстровано, однак у разі реєстрації даної земельної ділянки, виникне право власності і в подальшому ОСОБА_1 зможе відчужити її третім особам, що призведе до порушення прав ОСОБА_2 безпосередньо розпоряджатися своєю земельною ділянкою.

Також, у своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:011:0337, що свідчить про відсутність будь-яких накладок, та якщо було б місце накладання, то кадастровий реєстратор не присвоїв би кадастрового номеру, а надав вмотивовану відмову.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:011:0337, сформована з порушенням вимог чинного законодавства України та накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 , тому на даний час готується скарга в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру на дії Державного кадастрового реєстратора.

Крім того, на даний час відбувається збір документації та доказів для подальшого подання позову до суду, щодо оскарження рішення № 4138 від 22.12.2021 року, прийнятого Зборівською міською радою.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ізай Р.О. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній, додавши, що з лютого по даний час ОСОБА_2 так і не звернулась до суду із позовною заявою, яку зобов`язана повинна була подати протягом десяти днів.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Сабатюк Н.П. подали заяви до апеляційного суду про відкладення розгляду справи у зв`язку із запланованою операцією за кордоном та непередбачуваним терміновим відрядженням. Однак, до даних заяв не було долучено жодних документів на підтвердження неможливості прибуття їх у судове засідання.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За змістом статей 43, 44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав та виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, окрім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Таким чином, з метою недопущення порушення розумних строків, колегія суддів дійшла висновку про не задоволення клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутності доведеності жодними належними та допустимими доказами поважних причин неявки в судове засідання, про яке стороні та її представнику було відомо, а їх дії свідчать про зловживання своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України), які направленні на затягування розгляду справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 та її адвоката Сабатюк Н.П., які належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта адвоката Ізай Р.О., доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_2 посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або обмежити її у користуванні своїм майном, оскільки на даний час існує реальна загроза, що спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, у тому числі шляхом: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у п. 9 даної Постанови Верховний Суд зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен переконатися у тому, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях позивача .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Подавши заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову і усвідомлюючи необхідність представлення відповідного позову протягом десяти днів, ОСОБА_2 , мала процесуальну можливість і була зобов`язана, дбаючи про свої інтереси, звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Однак, як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з лютого 2022 року на день перегляду справи так і не подала позову до суду, що фактично не заперечується її представником, висловленому у відзиві, поданому до суду апеляційної інстанції.

Також, необхідно зауважити, що заходи забезпечення позову не можуть існувати окремо від позову, а оскільки позов із зазначеними у заяві про забезпечення позову вимогами заявником у встановлені ч. 4 ст. 152 ЦПК України строки не пред`явлено, то й, відповідно, збереження вжитих судом заходів забезпечення позову, є недоцільним.

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 не звернулась в суд із відповідним позовом щодо захисту свого порушеного права, тому заборона суб`єктом державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:011:0337, яка надана у власність ОСОБА_1 , призведе до порушення права останньої на розпорядження даною земельною ділянкою.

Помилковим є висновок суду щодо незабезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо реєстрації спірної земельної ділянки ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або обмежить ОСОБА_2 у користуванні своїм майном, оскільки на даний час існує реальна загроза, що спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб, так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали дають підстави для висновку, що суд першої інстанції не встановив жодних обставин, які є обов`язковими для забезпечення позову, через що постановлена судом першої інстанції ухвала відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2022 року скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: Н.М. Храпак

Г.М. Шевчук