Справа № 527/618/20
провадження 2/527/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - А.В. Павлійчук,

за участю секретаря Ю.С. Бурбиги,

в режимі відеоконференції представника позивача за первісним позовом, представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

в режимі відеоконференції представника відповідачів за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу №527/618/20 за первісним позовом Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 до Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину щодо поруки, згідно заяви ОСОБА_4 від 01.10.2001, -

В С Т А Н О В И В:

Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ( надалі Фонд) звернувся до суду з позовом, який мотивовано тим, що 01.10.2001 між Фондом і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду №0239-2001 про надання кредиту на будівництво об`єкта нерухомого майна в сумі 34 000 грн з кінцевим терміном повернення 30 листопада 2019 року зі сплатою 3% річних. Фонд фактично надав ОСОБА_3 22 786,35 грн.

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаною кредитною угодою 01.10.2001 між Фондом та відповідачем ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладено заяву-поруку АЕВ №441439, відповідно до якої останні зобов`язуються відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов`язань, передбаченими вказаною кредитною угодою.

Зазначає, що відповідачі є солідарними боржниками у справі.

Всупереч вимогам кредитної угоди відповідач ОСОБА_3 зобов`язання по погашенню кредиту не виконує, платежі на рахунок Фонду не вносить.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.04.2020 заборгованість ОСОБА_3 по кредитній угоді становить 13035 грн, з них: кредитні кошти 8815 грн, відсотки за користування кредитом - 1708 грн, пеня 2512 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 зобов`язань за кредитною угодою №0239-2001 від 01.10.2001 просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за вказаним договором у вищевказаному розмірі, а також понесені судові витрати.

Представником відповідача до судового засідання подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у позові відмовити в повному обсязі, оскільки в ОСОБА_3 дійсно уклала кредитний договір, однак і її примірнику відсутні умови Кредитної угоди щодо строку надання кредиту, етапів видачі кредиту, також не вказані строки завершення будівництва та повернення кредиту, крім того відсутні належні та допустимі письмові докази отримання саме 22786,35 грн., відсотки за користування кредитом розраховані за межами строку подання позовної заяви, пеня нарахована за межами річного строку давності звернення до суду в цій частині просив застосувати строки позовної давності.

Також представник відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Фонду за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину щодо поруки, згідно заяви ОСОБА_4 від 01.10.2001, обґрунтувавши його тим, що в подані до Фонду заяві були викладені наміри на майбутнє укласти договір поруки у відповідності до норм чинного на той час законодавства, та в подальшому нести солідарну відповідальність згідно кредитної угоди № 0239-2001 від 01.10.2001. Вважає, що заява не є належним та допустимим письмовим доказом наявності укладеної та підписаної двосторонньої угоди про поручительство відповідно до вимог ЦК від 18.07.1963 року який діяв на момент укладання. Крім того, вважають що не пропустили строки позовної давності оскільки 16.11.2019 року ОСОБА_4 отримав вимогу Фонду про негайне погашення за позичальника ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 18800 грн. Тому оскільки він із Фондом не укладав жодного письмового договору поруки, то до 16.11.2019 не володів будь якою інформацією наявності обов`язків відповідно до заяви від 01.10.2001.

Представником позивача було надано відзив на зустрічну позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки ОСОБА_4 був проінформований про необхідність погашати заборгованість по кредитній угоді з березня 2014 року, оскільки неодноразово отримував рекомендовані листи від фонду, тому пропустив трирічний термін позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов в повному обсязі, прохав його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності, оскільки до ОСОБА_4 як до поручителя фонд почав звертатися з 07.03.2014 року і цьому є підтвердження копії отриманих рекомендованих листів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, просив в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, також просив відмовити в клопотанні представника позивача про застосування строку позовної давності.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої ОСОБА_3 заяви від 13.06.2000 між нею та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі було укладено кредитну угоду №0239-2001 від 01.10.2001 (т. 1 а.с.7-12).

З аналізу тексту зазначеного кредитного договору вбачається, що він відповідає Правилам надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затвердженим Постановою КМУ від 05 жовтня 1998 року за №1597.

Згідно з умовами угоди позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідач кредит у розмірі 34000 грн зі сплатою 3% річних на будівництво індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Гриньки Глобинського району, Полтавської області, а ОСОБА_3 зобов`язувалася повернути кредит (т. 1а.с.8-12, а.с 60-63).

Між Фондом та відповідачем ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було укладено заяву-поруку серії АЕВ №441439, відповідно до якої поручителі у випадку невиконання ОСОБА_3 зобов`язань по кредитній угоді №0238-2001 від 01.10.2001 прийняли на себе зобов`язання відповідати за погашення вказаного боргу (т.1 а.с.13).

Відповідно до долучених до справи копії платіжних доручень та накладної про отримання будівельних матеріалів Фонд у виконання своїх зобов`язань безпосередньо надав кредит на суму 22786,35 грн. ( т. 1 а.с. 137-140).

Однак представник фонду підтвердив, що надання кредиту проводилось поетапно, на протязі двох років починаючи з ІV кварталу 2001 року і закінчуючи ІІ кварталом 2003 року. Протягом цього часу Кредитна угода заповнювалась відповідальними за цей напрямок роботи працівниками Фонду в частині заповнення графіку будівництва та строкового зобов`язання.( т.1 а.с.134)

Відповідно до Висновку експерта № 2606/8595 від 14.04.2021 року в наданому примірнику Кредитної угоди № 0239 -2001 від 01.10.2001 «Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» рукописні записи в п.1.1, п. 1.2., п. 4.1 є первинними і змінам не піддавались, вирішити питання стосовно дати виконання рукописних записів п.1.1, п. 1.2, п.4.1, п. 4.4. примірнику «Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» не надається можливим, вирішити питання стосовно періоду часу виконання рукописних записів в примірнику Кредитної угоди № 0239 -2001 від 01.10.2001 «Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» - не надається можливим. В наданому на дослідженні примірнику Кредитної угоди № 0239 -2001 від 01.10.2001, що належить ОСОБА_3 на ділянках для записів п. 1.1, п. 1.2, п. 4.1. та п. 4.4 невидимого тексту немає, на вказаних ділянках бланку Кредитної угоди рукописні записи не виконувались.

Отже враховуючи висновок експерта і письмові твердження представника позивача за первісним позовом, відповідачу ОСОБА_3 не відомо було про ті заповнені пункти кредитної угоди, які заповнювались відповідальними працівниками Фонду в подальшому протягом двох років, що не оспорюється і підтверджується представником позивача, як і не було відомо про вписані в подальшому строки погашення за Кредитною угодою № 0239 -2001 від 01.10.2001 в п.1.2, 4.1, 4.4.

Згідно бухгалтерської довідки ОСОБА_3 має заборгованість в сумі 8815, 00 грн кредитних коштів, 1708,00 грн. відсотків за користування кредитом, та нарахована пеня за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 2512,00 грн. ( т. 1 а.с. 6)

Не зважаючи на отримання письмових повідомлень Фонду щодо простроченої кредитної заборгованості ( т. 1 а.с.158-163), остання відповідачами не сплачена.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статей 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що сторони не погоджували строки повернення кредиту, тому в даному випадку строк виконання зобов`язаня настав після отримання останньої вимоги 16.11.2019 року ( т.1 а.с. 15-16)

Враховуючи викладене суд не приймає до уваги розрахунок пені за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 р. оскільки відповідно до встановленого в судовому засіданні, пеня повинна нараховуватися починаючи з 24.11.2019 ( через 7 днів після пред`явлення вимоги) по дату звернення до суду і складає 823,12 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 11 346,12 гривень боргу.

Відносно зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину щодо поруки, згідно заяви ОСОБА_4 від 01.10.2001необхідно зазначити наступне.

Пунктом 14 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затвердженим Постановою КМУ від 05 жовтня 1998 року за №1597 які діяли на момент укладання Кредитної угоди № 0239-2001 від 01.10.2001 року визначено, що зобов`язання позичальника за кредитною угодою мають забезпечуватися договором поруки, за яким поручителем може бути підприємство, установа або організація, що є місцем роботи позичальника, або нотаріально посвідчене поручительство одного чи кількох громадян.

Тобто, Заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 01.10.2001 року посвідчена нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Похилою І.Г. серії АЕВ №441439 відповідає вище вказаній вимозі і вчинена згідно вимог законодавства України.

Крім того представником Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надане клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки ОСОБА_4 було відомо про існування поруки з 2014 року, коли направлялись перші вимоги про погашення заборгованості, які були отримані ним особисто.

Відповідно до приписів статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України),

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України)

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня., коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації (OAO Neftyanaya kompaniya YUKOS v. Russia); пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Case of Stubbings and others v. The United Kingdom)).

Враховуючи вище викладене, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником позивача за первісним позовом в обґрунтування понесених витрат надані витрати на відрядження за період з 2020 по 2022, а саме від 05.06.2020, 25.08.2020, 21.09.2021, 05.08.2022 на загальну суму 2080,70 грн у зв`язку з чим слід стягнути зазначену суму з відповідача.

Щодо стягнення інших судових витрати: на поштову кореспонденцію 519,10 грн, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесених ним даних судових витрат, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати по судовому збору в розмірі 2101,20 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.263-266, 274-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Первісний позов Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (Полтавська область Глобинський район, с. Гриньки, рнокпп: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (Полтавська область Глобинський район, с. Гриньки, рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (36011, м. Полтава, вул. Міщенка, 2, ) заборгованість по Кредитній угоді № 0239-2001 в загальній сумі 11 346,12 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (Полтавська область Глобинський район, с. Гриньки, рнокпп: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (Полтавська область Глобинський район, с. Гриньки, рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (36011, м. Полтава, вул. Міщенка, 2, ) судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та судові витрати у розмірі 2080,70 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 до Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину щодо поруки, згідно заяви ОСОБА_4 від 01.10.2001 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлено 26.08.2022 року.

Суддя А. В. Павлійчук