ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1626/20
У Х В А Л А

"12" жовтня 2022 р. смт. Петриківка

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи :Приватного нотаріуса Лимар Єгора Володимировича про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В

27.11.2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому зазначила, що відповідно до договору дарування від 26.03.2018 року відповідач ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 . за 16 238 грн 50 коп.

Ѕ частина житлового будинку по вищевказаній адресі належить їй ОСОБА_1 , яка отримала частину майна на підставі свідоцтва про право спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заповіту від 30.12.1994 року. За життя її мати ОСОБА_5 користувалась земельною ділянкою 0,15 га для обслуговування житлового будинку, користувалась електроенергією та газопостачанням.

Між нею та відповідачем ОСОБА_3 не було досягнуто порозуміння щодо можливого сумісного проживання в одному будинку. В усній формі вона пропонувала ОСОБА_4 відкупити Ѕ частку будинку, але він відмовився це зробити і відповідач подав до суду позов про виділ своєї частки в натурі.

Позивач вважає, що між дарувальником ОСОБА_4 та обдарованим

ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку 26.03.2018 року, а не договір дарування.

Позивачка вважає, що порушенні її права як співвласника будинку, так як їй не було пропозиції протягом 10 днів від відповідача продати їй Ѕ частку будинку, а не іншій особі, так як спірний будинок був батьківським будинком, в ньому вирости чотири сина позивачки і вона не бажає, щоб чужі люди проживали в цьому будинку. Спільне проживання із іншим відповідачем не можливе. Просить суд визнати договір дарування Ѕ частини від 26.03.2018 року недійсним і судові витрати покласти на відповідача.

30.11. 2020 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання на 30.12. 2020 року.

14.12.2020 року на суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , так як він 26.03.2018 року він уклав договір дарування із ОСОБА_4 в нотаріальній конторі Петриківського району , який подарував йому Ѕ частину житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до закону, відсутні підстави вважати його недійсним. Крім того, рішенням Петриківського райсуду від 04.11.2020 року йому виділено Ѕ частину будинку по вказаній адресі в натурі в окремий об`єкт. Вказане рішення після апеляції позивачки біло залишено без змін постанови Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2021 року.

16.02.2021 року позивачка уточнила позовні вимоги, залучивши до позову в якості співвідповідача ОСОБА_4 .

Представник позивачки адвокат Кривуца В.О. неодноразово приймала участь в підготовчому засіданні у режимі відео конференції за її клопотанням.

Відповідач ОСОБА_2 просив розглянути справу у його відсутність та відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 просив розглянути справу у його відсутність та відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 , до суду направлено його відзив на позовну заяву, в якому він вважає що договір дарування 26.03.2018 року ,у нотаріальній конторі із ОСОБА_2 був укладений відповідно до закону, права позивачки не порушені.

Третя особа: Приватний нотаріус Лимар Є.В. просив суд розглянути справу у його відсутність.

29.04.2021 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду на 22.06.2021 року.

26.06.2021 року в судовому засіданні в режимі відео конференції були допиті позивачка ОСОБА_1 , та її представник адвокат Кривуца В.О.

26.08.2021 року в судовому засіданні було допитано свідка з боку позивача ОСОБА_6 та вивчені матеріали цивільної справи.

20.10.2021 року, 22.12.2021 року, 08.02.2022 року від представника позивача адвоката Кривуци В.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

24.03, 12.05., 14.07., 18.08, 21.09. 12.10. 2022 року від представника позивача адвоката Кривуци В.О. надійшла заява по мобільному зв`язку про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнним станом в Україні, заперечувала проти винесення справи у її відсутність та відсутність позивача.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Частиною 3 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За правилами ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Окремо слід зазначити, що системний аналіз наведених норм процесуального права (ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України) свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18 (провадження № 61-3617св19).

Беручи до уваги, що дана справа перебуває в судовому провадженні тривалий проміжок часу а саме із 27.11.2020 року, в суді допитані позивачка та його представник, позивач та його повноважний представник в судове засідання не прибули до суду 20.10, 22.12. 2021 року, 08.02., 24.03, 12.05., 14.07., 18.08, 21.09. 12.10. 2022 року, не скористались право приймати участь по відео конференції чи іншими способами зв`язку у зв`язку із воєнним станом в України, представник позивача адвокат Кривуца В.О. заперечувала в телефонному режимі розглядати справу у їх відсутність , про що складені довідки секретаря судового засідання, керуючись принципом диспозитивності та принципом розгляду справи у розумні строки, у зв`язку із неодноразовими неявками в судові засідання ( 11 неявок) позивача ОСОБА_1 та її повноважного представника адвокат Кривуци В.О. та відсутності бажання позивача та його представника винести судове рішення на підставі наданих доказів, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи :Приватного нотаріуса Лимар Єгора Володимировича про визнання правочину недійсним слід залишити без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 2, 62, 131, 223, 257, 258, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи :Приватного нотаріуса Лимар Єгора Володимировича про визнання правочину недійсним залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення особі відповідної ухвали суду.

Суддя:І. М. Іщенко