ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м.Суми

Справа №592/10335/20

Номер провадження 22-ц/816/512/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа - Сумська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленка Олександра Івановича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року, у складі судді Шияновської Т.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 11 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Сумська міська рада, про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0707 га, кадастровий номер :19:024:0040, яка належить їм на праві приватної власності. По сусідству з ними у житловому будинку АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_4 , яка є власником сусідньої земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_4 самовільно збудувала паркан на земельній ділянці позивачів, чим позбавила їх вільного доступу до частини житлового будинку та земельної ділянки, які їм належать. Вони неодноразово зверталися до відповідача із проханням усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом демонтажу самовільно збудованого паркану, проте відповідачка добровільно відмовляється демонтувати паркан.

Посилаючись на те, що формування та визначення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 відбулось з порушенням прав на земельну ділянку позивачів, а також, що незаконне будівництво паркану відповідачами на земельній ділянці позивачів унеможливлює обслуговування їх житлового будинку та користування земельною ділянкою, позивачі просили суд скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :19:024:0001, загальною площею 0,0741 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ № 082483 від 03.08.2011 та державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ № 082484 від 27.02.2007; стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 11102,80 грн, а саме: судовий збір в розмірі 1748,80 грн, витрати на судову земельно-технічну експертизу - 7354,00 грн, витрати на кадастрове знімання фактичного використання земельної ділянки в розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу по 3333 грн 33 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Коваленко О.І., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів судові витрати.

При цьому зазначає, що розроблена технічна документація на земельну ділянку (у 2004 році) по АДРЕСА_2 не вірно відображає поворотні точки земельної ділянки, оскільки контури земельної ділянки накладаються на контури будинку, побудованого у 1940 році. Відповідно до позиції Верховного Суду (постанова від 17.09.2019 року у справі № 710/2564/2012) технічна документація самостійного правового значення не має, а тому скасуванню не підлягає.

Щодо позиції суду про те, що позивачем не заявлено позовних вимог про скасування державних актів на свою (сусідню) земельну ділянку, як було вказано в рішенні суду від 02.09.2013 р. по справі № 2-4510/11, вказує, що скасування державного акту на земельну ділянку позивачів по АДРЕСА_1 можливо в іншій справі, за іншими позовними вимогами та підставами, відносно іншого складу учасників та їх процесуального статусу. Не погоджується з висновком суду про можливість встановлення земельного сервітуту та зазначає, що встановлення у 2004 межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 по контуру будинку АДРЕСА_1 (побудованого у 1940 році) відбулося з явним порушенням та не у відповідності з фактичними межами користування земельними ділянками. Згідно з висновком експертизи та рішенням суду від 12.09.2013 встановлено, що фактична межа між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає межам, визначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :19:024:0001, яка була раніше винесена в натурі (на місцевості). Тому, позивач має право на отримання у власність тієї частини земельної ділянки, на якій знаходиться будинок та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, тобто відновити ті права, котрими володіла до встановлення невірних меж земельної ділянки зі сторони відповідачів, а не встановлювати право земельного сервітуту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Потураєв С.В. вважав скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленка О.І., позивача ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та її представника - адвоката Потураєва С.В., які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів міни серії АЕО № № 888856, 888855, 888853 від 22.03.1997 ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на праві власності належить 60/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,0707 га, кадастровий номер: :19:024:0040, яка належить їм на праві приватної власності на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 209816 від 12.10.2009, серія ЯЕ № 209817 від 12.10.2009, серія ЯЕ № 209818 від 12.10.2009 (т.1, а.с. 13-15, 20-22).

З витягу з Державного земельного кадастру від 18.12.2020 про земельну ділянку :19:024:0040 вбачається, що 40/100 частки цієї ділянки перебуває у власності Сумської міської ради (т.1, а.с. 98-101).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.02.2018 у справі № 592/7475/16-ц встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , пропорційно часткам власності в жилому будинку згідно варіанту № 1, визначеному висновком судової земельно-технічної експертизи № 775 від 29.11.2017, а саме: - співвласник ОСОБА_6 - 283 м2 (40/100), в тому числі 10 м2 загального користування; - співвласники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - 424 м2 (60/100), в тому числі 30 м2 загального користування; земельна ділянка площею 40 м2 залишається у загальному користуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частинах кожному (т.1, а.с. 27-29).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 під кадастровим номером :19:024:0001 загальною площею 0,0741 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності серії СМ № 082483 від 03.08.2011 та державного акту на право власності серії СМ № 082484 від 27.02.2007 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 3/5 та ОСОБА_5 - 2/5 (т.1, а.с. 102-104, 208-209).

29.06.2020 ОСОБА_2 зверталася до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення № 42216 щодо сварки з сусідами через встановлений паркан (т.1, а.с. 25).

Згідно з висновками експерта № 49 від 24.02.2021 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи:

1. фактичне землекористування у виді паркану та стін будівель (без огорожі) за адресою по АДРЕСА_1 на підставі даних топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки, розробленої інженером геодезистом ОСОБА_8 , не відповідає межам відповідно до правовстановлюючих документів та зареєстрованих в Державному земельному кадастрі (обмінних файлах) на цю ділянку (кадастровий номер) 59101366:19:024:0040;

2. виходячи із складеного графічного Додатку № 1 арк.2, жовтим кольором зображені контури земельних ділянок по АДРЕСА_1 (згідно фактичного користування по встановленому паркану), які виходять за межі своєї території загальною площею 7,0 м2 на територію суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , межі якої визначені на кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером :19:024:0001 (дані обмінного файлу) в найбільш лінійних розмірах - 0,66м, крім того, жовтим кольором з штриховкою червоного кольору відображені контури земельної ділянки по АДРЕСА_2 , межі якої визначені в обмінному файлі (кадастровий номер :19:024:0001), накладаються на контури будівель (житловий будинок літ. «А-І» а сарай літ. «Б») суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (згідно фактичного використання по стінам будівель), загальною площею 6,1 м2 в найбільш лінійних розмірах - 0,25м, 0,3м, 0,45м;

3. власникам будинку АДРЕСА_1 вільно користуватися житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонту і т.д.) неможливо, так як фактична межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 проходить по стінам будівель (т.1, а.с. 129-141, 130-152).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.12.2014 у справі № 592/13941/13-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27.01.2015 залишено без зміни, відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення Сумської міської ради за № 982-МР від 29.12.2004 в частині видачі Державного акту про право сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , серія СМ № 082483, кадастровий № :; скасування Державного акту про право сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , серія СМ № 082483, кадастровий № : (т.1, а.с. 211-213).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.09.2013 у справі № 2-4510/11, яке ухвалами Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2013 та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2014 залишено без зміни, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , 3-ті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , управління Держкомзему в м. Суми, землевпорядна фірма «Кадастр», про зобов`язання перенесення побутових будівель (сарай та душ), що перешкоджають відновленню межі між земельними ділянками, відшкодування матеріальних та моральних збитків (т.1, а.с. 214-218).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачами не доведено, що державна реєстрація спірної земельної ділянки була проведена на підставі неправильно виготовленої технічної документації із землеустрою чи, що відомості про межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є неправильними. Крім того, вимога про скасування державних актів про право власності на землю позивачів, межі фактичного землекористування яких також не відповідають правовстановлюючим документам, в даному випадку не заявлялась. Також суд вважав, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є ефективним, зважаючи на те, що можливість вільно користуватися будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонтів тощо) власникам будинку АДРЕСА_1 може бути забезпечена, зокрема, встановленням земельного сервітуту в передбаченому діючим законодавством порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. п. «г» , «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України вбачається, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом була надана належна оцінка висновку судової експертизи у сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Так, по першому питанню експерт зазначив, що фактичне землекористування у вигляді паркану та стін будівель (без огорожі) за адресою: АДРЕСА_1 (адреса позивачів) не відповідає межам відповідно до правовстановлюючих документів та зареєстрованих в Державному земельному кадастрі (обмінних файлах) на цю ділянку. Таким чином, саме розміщення паркану та будівель стін самих позивачів не відповідають їх же технічній документації із землеустрою.

По другому питанню експертом зазначено, що контури земельної ділянки № АДРЕСА_1 згідно фактичного користування по встановленому паркану виходять зa межі своєї території загальною площею 7 кв.м на територію суміжної земельної ділянки № АДРЕСА_2 .

Тобто, саме контури фактичного користування земельної ділянки № АДРЕСА_1 виходять за межі цієї ж ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру. При цьому, висновок експерта не містить обмірів загальної площі ділянки АДРЕСА_1 , тобто, яка площа фактичного користування ділянкою.

Відповідно до зйомки фактичного користування земельної ділянки № АДРЕСА_1 , яку позивачі надали до позову (том 1, а.с. 57), площа фактичного користування земельної ділянки № АДРЕСА_1 становить 0,0724 га, а площа згідно сформованого обмінного файлу становить 0,0707 га.

Тобто, земельна ділянка, якою фактично користуються позивачі, більша, ніж та, яка належить їм за правовстановлюючими документами.

Висновок експерта про те, що власникам будинку АДРЕСА_1 вільно користуватись будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) неможливо, не є підставою для скасування державної реєстрації ділянки ОСОБА_4 та визнання недійсним її державного акту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є ефективним з огляду на те, що можливість вільно користуватися будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонтів тощо) власникам будинку АДРЕСА_1 не може бути забезпечено шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачів. При тому, що вимога про скасування державних актів про право власності на землю позивачів, межі фактичного землекористування яких також не відповідають правовстановлюючим документам, в даній справі не заявлялась.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачами не доведено, що державна реєстрація земельної ділянки відповідачів була проведена на підставі неправильно виготовленої технічної документації із землеустрою чи, що відомості про межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є неправильними. Також позивачами не надано жодних відомостей про звернення до державного кадастрового реєстратора про внесення змін чи доповнень до державного земельного кадастру.

На обґрунтування скарги представник позивача зазначає, що розроблена технічна документація на земельну ділянку (у 2004 році) по АДРЕСА_2 не вірно відображає поворотні точки земельної ділянки, оскільки контури земельної ділянки накладаються на контури будинку.

При цьому, посилається на рішення Верховного Суду (постанова від 17.09.2019р. у справі № 710/2564/2012), що технічна документація самостійного правового значення не має, а тому скасуванню не підлягає.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 складена неправильно та з порушенням законодавства, яке діяло на момент їх виготовлення.

Посилання на вищезазначену постанову Верховного Суду є безпідставними, оскільки її зміст не свідчить про тотожність спірних правовідносин та обставин тієї справи і справи, яка переглядається.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що позивач не може встановлювати земельний сервітут, а має право на отримання у власність тієї частини земельної ділянки, на якій знаходиться будинок та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, тобто відновити ті права, котрими володіла до встановлення невірних меж земельної ділянки зі сторони відповідачів.

Проте, така позиція не заслуговує на увагу колегії суддів з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

- на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та У разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

- на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Таким чином, не може бути відновлення права власності чи отримання додатково у власність земельної ділянки, на яку не було у позивачів права власності до виготовлення технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , її затвердження та надання у власність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 - адвокат Потураєв С.В. просив стягнути з ОСОБА_2 5500,00 грн витрат ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 в повному обсязі, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання сторони позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 5500,00 гривень, понесених нею та документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу адвоката (Договір про надання правничої допомоги № 2804 від 28.04.2022 р., квитанція про сплату у розмірі 5500,00 грн, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СМ №000514 від 01.03.2018).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленка Олександра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 5500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко