печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

позивача - відповідача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - відповідача - адвоката Губіна О.Т.,

представника позивача - відповідача - адвоката Сібірцевої О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції м. Київ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, - ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, в обгрунтування позовних вимог вказав, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2609, з 21 вересня 2005 року по 31 травня 2017 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що 29 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений Договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. під реєстровим № 2280 ( том № 1 а.с. 20 - 24, справа №757/42770/20-ц).

За умовами п. 4 Договору позивач зобов`язаний щомісяця сплачувати аліменти у загальному розмірі 200 000,00 гривень. При цьому, позивачем була допущена заборгованість по сплаті аліментів, як наслідок, відповідач самостійно здійснила її обрахування та звернулась до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу, Сибіги Сабріни Еглерівни для вчинення виконавчого напису.

31 липня 2020 року нотаріус вчинила виконавчий напис № 1172, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 року по 10.06.2020 року згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1,777,600.00 гривень (том. 1 а.с. 25, справа №757/42770/20-ц).

Відтак, позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не носить безспірний характер, а отже має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки на його думку невірно здійснено розрахунок неустойки (пені) та заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1172 від 31 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 року по 10.06.2020 року згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1,777,600.00 гривень та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір та понесені витрати на правничу (правову) допомогу.

04.12.2020 ОСОБА_2 подано відзив, у якому вона просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, вказано, що нею з метою одержання виконавчого напису було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сибізі С.Е., яка є третьою особою в цій справі, всі передбачені законом документи на підтвердження безспірності наявного права вимоги, а виконавчий напис видано в порядку та формі, яка повністю відповідає вимогам закону. Вказувала, що не існує жодних правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та, відповідно, для задоволення позовних вимог Позивача. Також, зазначала, що сума боргу, нарахована за виконавчим написом, є безспірною, права Позивача не порушуються, а задоволення позовних вимог призведе до порушення прав та інтересів дітей.

24.12.2020 ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якому зауважено, що звернення позивача за захистом своїх прав та законних інтересів було обумовлено тим, що як на першому (підготовчий етап, який включає повідомлення боржника), так і на другому (вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог) етапах вчинення виконавчого напису мають місце порушення вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, зазначено, що твердження Відповідачки про те, що нею було підраховано неустойку (пеню) у повній відповідності з вимогами закону та умовами договору є спростовним та здійсненим всупереч положенням Сімейного кодексу України та без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, що суперечить ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України. Вказав, що захист його прав обумовлений запобіганню порушення його права на мирне володіння майном, яке перебуває під загрозою внаслідок незаконного стягнення суми боргу. Звернув увагу на те, що інтереси дітей не порушені, тому що він і надалі здійснює їх утримання на високому рівні.

25 листопада 2021 року в інтересах ОСОБА_1 подано додаткові письмові пояснення позивача.

Так, у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2609, з 21 вересня 2005 року по 31 травня 2017 року. Від шлюбу Позивач та Відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказував, що 29 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений Договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. під реєстровим № 2280.

Вказував, що позивач прийняв на себе зобов`язання по сплаті аліментів на дітей у загальному розмірі 200,000.00 гривень на місяць. Також, позивач несе додаткові витрати на Дітей, в т.ч. 100% оплату навчання, додаткових занять, вартості одягу, дозвілля та харчування, лікування, медичного обстеження, відпочинку дітей, тощо, що передбачено п. 6 Договору.

Зауважив, що протягом 2018 - 2019 років, а також частково 2020 року аліменти сплачував регулярно, проте останнім часом ним була допущена заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із чим відповідачем вчинено виконавчий напис на договорі.

Вказав, що відповідач витрачає аліменти не за цільовим призначенням, а доходи позивача значно зменшилися, порівняно із доходами, які існували на момент укладення договору. Також, зазначив, що має проблеми з господарською діяльністю, у зв`язку із загальнонаціональним карантином та встановленими обмеженнями, значні боргові зобов`язання, обов`язок утримувати нову сім`ю та мати-пенсіонерку, у зв`язку із чим просив суд зменшити розмір аліментів за договором та заборгованості за ним.

Таким чином, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання дітей за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року із 100,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до 10,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття; зменшити розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017, допущену з 10 лютого 2020 року з 2,130,000.00 гривень до 220,000,00 гривень, виходячи із суми аліментів в розмірі 10,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття; встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ОСОБА_1 за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року в період з 29 грудня 2017 року по 10 лютого 2020 року та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти виключно за цільовим призначенням; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правову (правничу) допомогу (а.с. 7 - 24, Т. ІІ).

20.05.2021 ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що позивачем не доведено факт використання нею аліментів не за цільовим призначенням. Зазначила, що позивачем не доведено наявність підстав для зменшення суми заборгованості та розміру аліментів за договором, посилаючись на те, що під час розірвання шлюбу відповідач погодилася на поділ майна подружжя, за яким нею отримано 1, 58 % від усього майна подружжя з умовою, що позивач здійснюватиме утримання дітей. У запереченнях додала, що у позивача не існує жодних суттєвих обставин, які б свідчили про неможливість виконання аліментних зобов`язань внаслідок зміни сімейного та матеріального стану.

26.05.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідач не надала жодного доказу задля спростування факту нецільового використання аліментів, а витрачання аліментів не за їх призначенням є прямою підставою для зменшення їх розміру у судовому порядку. Вказує, що не в змозі сплачувати аліменти за договором, який був раніше визначений та погоджений сторонами при його укладенні. Існують важливі обставини, які належним чином обґрунтовують необхідність зменшення розміру аліментів за договором. Позивач наголошував, що він в частині забезпечення усіх можливих потреб обох дітей, договір виконує у повному обсязі. Вказував, що новий розмір аліментів, запропонований Позивачем, у кілька разів перевищує встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів. Таким чином, задоволення позову жодним чином не відіб`ється на забезпеченні найкращих інтересів дітей сторін та власне їх щоденних та інших потреб.

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 1 868 300, 31 гривню, із яких: 1 350 000 гривень - аліменти з липня 2020 року по січень 2021 року, 358 500 гривень - пеня на несплачені аліменти, 39 436, 62 гривні - інфляційні витрати по несплаченим аліментам, 20 363, 69 гривень - 3 % річних від розміру несплачених аліментів, 100 000 гривень - моральної шкоди. Також, просила стягнути з ОСОБА_1 615 300 гривень, з яких: 565 300 гривень - заборгованість за додатковими витратами на дітей, 50 000 гривень - моральної шкоди, а також судові витрати (а.с. 1 - 22).

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого народилося двоє дітей. 29 грудня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей.

Вказувала, що всупереч тому, що відповідач є заможною людиною, починаючи з 10 лютого 2020 року він не виконує умови Договору щодо сплати аліментів на користь своїх дітей. В порушення умов договору відповідач також не відшкодовує Матері понесені нею з 2018 року додаткові витрати на потреби дітей: харчування, дитячий одяг, оплату пального для автомобіля, яким позивач більше двох років відвозила дітей до школи, на гуртки та додаткові заняття з репетиторами. Також, зазначила, що відповідач порушив домовленість щодо оплати винагороди няні.

Також, позивач вказала, що у зв`язку із порушенням відповідачем свого обов`язку із сплати Аліментів дітям та відшкодування витрат Позивачці, понесених нею на потреби дітей, окрім порушення їх майнових прав, їм також було завдано моральної шкоди. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо утримання дітей вони позбавлені можливості вести звичний спосіб життя під час проживання з позивачем.

30 квітня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Мотивував зазначене тим, що позивачем не надано жодних об`єктивних, належних та достовірних доказів того, що відповідач є настільки заможною людиною, як це намагається показати позивач. Розмір статутних капіталів підприємств та площа земельних ділянок, зазначених у позовній заяві, не мають відношення до доходу відповідача. Факт належності відповідачу акцій юридичних осіб також не підтверджується жодними доказами, а нерухомість, на яку посилається позивач, не належить відповідачу.

Посилаючись на письмові докази, які стосуються майнового стану відповідача, вказав, що у 2020 році його матеріальний стан значно погіршився, а тому встановлений договором розмір аліментів не відображає об`єктивні матеріальні можливості відповідача, який більше не може виконувати зобов`язання зі сплати аліментів у прийнятому раніше завищеному обсязі та саме у зв`язку із чим відповідачем був поданий позов про зменшення розміру аліментів та заборгованості за договором.

Також, посилався на те, що вимоги по сплаті додаткових витрат на дітей не підтверджуються жодними належними письмовими доказами.

17 травня 2021 року ОСОБА_2 подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона просила суд стягнути з ОСОБА_1 3 076 618 гривень 06 копійок, із яких: 2 150 000 гривень - аліменти з липня 2020 року по січень 2021 року, 750 500 гривень - пеня на несплачені аліменти, 52 532, 46 гривень - інфляційні витрати по несплаченим аліментам, 23 585, 60 гривень - 3 % річних від розміру несплачених аліментів, 100 000 гривень - моральної шкоди. Також, просила стягнути з ОСОБА_1 615 300 гривень, з яких: 565 300 гривень - заборгованість за додатковими витратами на дітей, 50 000 гривень - моральної шкоди, а також судові витрати.

При поданні заяви про збільшення позовних вимог вказала, що станом на дату подання цієї заяви розмір заборгованості зі сплати аліментів збільшився, оскільки настав строк сплати аліментів за лютий-травень 2021 року, які всупереч умовам Договору про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року Відповідач відмовляється сплачувати. З огляду на вказане вбачає підстави для збільшення розміру позовних вимог в частині аліментів, інфляційних витрат по несплаченим аліментам та 3 % від розміру несплачених аліментів.

14 липня 2021 року відповідачем подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просив у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі. Мотивував свої заперечення тим, що позовна заява у межах існуючого спору в цілому є необґрунтованою та містить в собі ознаки зловживання процесуальними правами, посягає на особисту честь, гідність та ділову репутацію відповідача та не має на меті забезпечення найкращих інтересів дітей сторін; сума заборгованості зі сплати аліментів, яка наведена у заяві, обрахована без урахування стягнутих з відповідача аліментів.

22 липня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив у справі про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

04 серпня 21 року ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив.

01 листопада 2021 року представником ОСОБА_2 подано додаткові письмові пояснення.

З врахуванням наявності трьох позовів, суд вважає за необхідне зазначити рух справи.

02 листопада 2020 року Печерським районним судом м. Києва у складі судді Ільєвої Т.Г. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа № 757/42770/20-ц).

02 листопада 2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва було забезпечено позов та зупинено стягнення за виконавчим написом № 1172 від 31 липня 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 року по 10.06.2020 року згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1 777 600,00 гривень, до вирішення справи по суті.

25 березня 2021 року Печерським районним судом м. Києва у складі судді Козлова Р.Ю. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів за договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року (справа № 757/5000/21-ц).

25 березня 2021 року Печерським районним судом м. Києва у складі судді Козлова Р.Ю. заяву представника позивача - адвоката Скрипника Станіслава Володимировича про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дітей та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

07 квітня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Петриченко А.І. про витребування доказів у цивільній справі № 757/42770/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

07 квітня 2021 ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі № 757/42770/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено справу для розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду на 19.05.2021 об 11-30 год.

04 червня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у складі судді Козлова Р.Ю. об`єднано цивільну справу № 757/5000/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, та цивільну справу № 757/42770/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за аліментами за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29.12.2017 року, присвоєно об`єднаній справі № 757/42770/20-ц.

22 липня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у складі судді Козлова Р.Ю. об`єднано цивільну справу № 757/2972/21-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, та цивільну справу № 757/42770/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та розміру заборгованості за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29.12.2017 року та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за аліментами за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей.

25 листопада 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання про заміну третьої особи та залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог: приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича у справі № 757/42770/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

22 липня 2021 року Печерським районним судом м. Києва у складі судді Козлова Р.Ю. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат (справа № 757/2972/21-ц).

25 листопада 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа № 757/42770/20-ц) клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сібірцевої О.С. про витребування доказів задоволено.

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання, поданого в інтересах ОСОБА_1 , про визнання адвоката Петриченко А.І. неповажним представником.

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду долучено до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання, подане в інтересах ОСОБА_1 , про зобов`язання ОСОБА_2 надати відповіді на питання, поставлені їй у порядку ст. 93 ЦПК України.

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду задоволено частково заяву про виклик свідків, подану в інтересах ОСОБА_2 . Викликано ОСОБА_2 у якості свідка, в іншій частині заяви відмовлено, виходячи із аргументів, наведених представниками ОСОБА_1 .

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду долучено письмові пояснення, подані в інтересах ОСОБА_2 , до матеріалів справи.

25 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду відмовлено представникам ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про витребування оригіналів доказів, зважаючи на те, що представник ОСОБА_1 повідомив, що ними будуть забезпечені для огляду суду оригінали усіх документів.

25 листопада 2021 року ухвалою суду відмовлено представникам ОСОБА_2 про витребування доказів на підтвердження матеріального стану ОСОБА_1

24 січня 2022 року представник Відповідачки, Петриченко А.І. , подала подала заяву про відвід судді Ільєвої Т.Г.

24 січня 2022 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви представника відповідача/позивача - Петриченко А.І. про відвід судді Ільєвої Т.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції м. Київ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей відмовлено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники - адвокати Губін Олександр Тимофійович та Сібірцева Олена Сергіївна, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали у повному обсязі, проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечували у повному обсязі.

Представники ОСОБА_2 по суті справи щодо позовів ОСОБА_1 зазначили, що заперечують щодо задоволення вимог, осікльки виконавцем направлялись документи батьку для сплати аліментів, однак останній не спросутвав суми, а лише звернувся до суду після арешту рахунків.

Щодо зменшення аліментів, зазначили, що вирішення питання аліментів односно було з поділом майна поружжя.Так, було встановлено, що майно все відходить позивачу, а автомобіль ОСОБА_2 , на що відповідач погодилась лише за умови укладення договору. ОСОБА_1 посилається на не цільове використання коштів, однак доказів не надає. Також, представники вважають, що погіршення фінансового становища позивача, нічим не підтверджується, оскільки він активно подорожує. Відтак, позови є необгрунтованими та не можуть бути задоволенні.

Щодо позову ОСОБА_2 її представники зазначили, що підтримують вимоги та просять його задовольнити.

В судове засідання призначене на 16.08.2022 ОСОБА_2 та її представники не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені в установленому порядку.

В судове засідання треті особи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку.

Приватним нотаріусом Сибігою С.Е. подано клопотання про розгляд справи без її участі від 1 грудня 2020 року.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2609, з 21 вересня 2005 року по 31 травня 2017 року.

У шлюбі у позивача та відповідача народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28, Т. 1) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29, Т. 1).

19 грудня 2016 року рішенням Печерського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано (а.с. 26 - 27, Т. 1).

29 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено Договір між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. (а.с. 20 - 23, Т. 1).

Пунктом 4 Договору встановлено, що: «Починаючи з дати укладення цього Договору та до 07 жовтня 2030 року ) до сьомого жовтня дві тисячі тридцятого року) Батько зобов`язується щомісячно сплачувати Матері аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, що становить 3580,00 (три тисячі п`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів

Починаючи з дати укладення цього Договору та до досягнення ОСОБА_4 18 (вісімнадцяти) років, Батько зобов`язується щомісячно сплачувати Матері аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, що становить 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на дату укладення цього Договору в розмірі 27,93 (двадцять сім гривень дев`яносто три копійки) за 1 (один) долар США.

Загальний розмір аліментів, які батько зобов`язується щомісячно виплачувати матері на утримання двох дітей, становить 200000,00 (двісті тисяч) гривень 00 копійок на місяць, що дорівнює 7160,00 (сім тисяч сто шістдесят) доларів США 00 центів за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на дату укладення цього Договору в розмірі 27,93 (двадцять сім гривень дев`яносто три копійки) за 1 (один) долар США».

Пунктом 11 Договору встановлено, що: «При виникненні заборгованості за аліментами з вини Батька, або в разі несвоєчасного виконання Батьком умов цього договору на строк, який є більшим за 30 (тридцять) календарних днів, він сплачує згідно зі статтею 196 Сімейного кодексу України неустойку в розмірі 1 (одного) % від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення».

Відповідно до пункту 12 Договору передбачено, що: «У разі невиконання Батьком зобов`язань за цим договором, аліменти можуть стягуватись з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса відповідно до ч. 2 ст. 189 Сімейного кодексу України, про що нотаріусом доведено до відома Сторін».

31 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. вчинено виконавчий напис на Договорі між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, зареєстровано у реєстрі за № 729 (а.с. 25, Т. 1).

Виконавчий напис вчинено на підставі заяви ОСОБА_2 від 31 липня 2020 року (а.с. 38 - 40, Т. 1).

У виконавчому написі запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачених в строк згідно умов Договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідченого Зубковою О.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29 грудня 2017 року, за реєстровим № 2280, дублікат якого виданий Зубковою О.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21 лютого 2018 року за реєстровим № 256, - грошових коштів у сумі заборгованості за період з 10 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року згідно умов Договору утримання дітей, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що становить 1 760 000 (один мільйон сімсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, яка складається з: суми основного боргу за аліментами - 980 000 (дев`ятсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок за період з 10 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року, та пені в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання за період з 10 березня 2020 року по 10 червня 2020 року - 780 000 (сімсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 25, Т. 1).

03 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Васильовичем Романом Дем`яновичем було відкрито виконавче провадження № 62707657 на підставі виконавчого напису (а.с. 30 - 35, Т. 1).

Позивач визнає, що ним не були сплачені аліменти на користь дітей у повному обсязі за лютий місяць 2020 року у розмірі 180 000 гривень, у березні місяці 2020 року у розмірі 200 000 гривень, у квітні місяці 2020 року у розмірі 200 000 гривень, у травні місяці 2020 року у розмірі 200 000 гривень, у червні місяці 2020 року 200 000 гривень.

29 травня 2020 року позивачем сплачено 20 000 гривень у рахунок аліментів за лютий місяць 2020 року за Договором.

Відповідачем разом із заявою про вчинення виконавчого напису від 31 липня 2020 року було надано нотаріусу виписку по рахунку № НОМЕР_1 в ЗАТ «Альфа-банк» від 13 липня 2020 року, яка не повністю охоплювала 30-денний період до дня звернення Відповідачки з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 41 - 42, Т. 1).

Судом також встановлено, що позивач протягом 2018 та 2019 років, а також частково у 2020 році здійснював сплату аліментів за Договором на банківські рахунки Відповідачки: - банківський рахунок, відкритий в Акціонерному Товаристві «Альфа-банк»: МФО 300346, 9993, номер IBAN НОМЕР_1 ; картковий рахунок, відкритий в Акціонерному Товаристві «Комерційний Банк «Приватбанк» за номером НОМЕР_2 (розрахунковий рахунок єдиний для всіх банківських карток Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Приватбанк») (а.с. 36- 37, Т. 1).

Як вбачається із банківських виписок за рахунками ОСОБА_2 , на які надходили аліменти за Договором, нею серед іншого, здійснювалися розрахунки із фізичними особами, у будівельних магазинах, знімалися готівкові кошти, з послуг перукаря та жіночих салонів, поповнення мобільного зв`язку, придбання косметики, сплата комунальних послуг, утримання автомобілю, оплата підписок на мобільному телефоні, оплата кур`єрських послуг, замовлення довідок, оплати нотаріальних послуг, послуг готелів, придбання квітів, оренди нерухомого майна, одягу, дизайнерських прикрас, оплата квитків залізничного сполучення, жіночого одягу, таксі, адвокатські послуги, оплачувалися кошти на рахунок Державної виконавчої служби України, оплата послуг охорони, заняття спортом.

Судом також встановлено, що позивач у 2018 році отримав дохід у розмірі 100 298 808 гривень 04 копійки, у 2019 році - 991 332 гривень 77 копійок, у 2020 році - 381 076 гривень 31 копійка (а.с. 49 - 54, 59 - 71 Т. ІІ).

Також, у період з 2018 року по 2020 роки у позивача виникли боргові зобов`язання: згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД01/03 від 1 березня 2018 року - 1 200 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД21/03 від 21 березня 2018 року - 1 500 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 31 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 29/01/18 від 26 січня 2018 року - 1 500 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД14/09 від 14 вересня 2018 року - 4 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 1 вересня 2021 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД20/11 від 20 листопада 2018 року - 2 500 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 20 листопада 2021 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД01/06 від 1 червня 2018 року - 2 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД07/11 від 7 листопада 2018 року - 4 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 20/02 від 20 лютого 2018 року - 4 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД19/03 від 19 березня 2018 року - 3 500 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 31 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД20/07 від 20 липня 2018 року - 25 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 20 липня 2021 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД26/02 від 26 лютого 2018 року - 4 000 000, 00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 05/02/18 від 5 лютого 2018 року - 5,646,800.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 07/02 від 7 лютого 2018 року - 11,771,300.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 05/12/17 від 5 грудня 2017 року - 10 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД24/09 від 24 вересня 2018 року - 7 500 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 30 червня 2021 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 25/09/17 від 25 вересня 2017 року - 26 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 13/03 від 13 березня 2017 року - 37 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 29 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 03/01 від 3 січня 2020 року - 600 000.00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 05/03 від 5 березня 2019 року - 12 800 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 31 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 08/01 від 8 січня 2019 року - 2 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню за письмовою вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 09/07 від 9 липня 2020 року - 1 800 000.00 гривень, які підлягають поверненню за вимогою позикодавця; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 09/09 від 9 вересня 2019 року - 18 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню до 31 грудня 2020 року; згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 12/02 від 12 лютого 2019 року - 1 000 000.00 гривень, які підлягають поверненню за письмовою вимогою позикодавця (а.с. 72 - 139, Т. ІІ).

28 вересня 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2019 року, актовий запис № 1650.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_8 народилася спільна дитина, ОСОБА_9 .

На утриманні позивача перебуває непрацездатна матір, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 від 16 вересня 2008 року, виданого Пенсійним фондом України.

Судом також встановлено, що відповідно до пункту 6 Договору передбачено, що позивач також бере участь у додаткових витратах на дітей, які серед іншого, включають в себе: 100% грошових коштів для здійснення стаціонарного та/або медичного обстеження дітей у державному або у недержавному лікувальному закладі; 100% вартості відпочинку та оздоровлення дітей, в тому числі в супроводі матері; 100% вартості навчання дітей, включаючи школи та додаткові заняття з розвитку здібностей дітей (репетитори, курси іноземних мов, спортивні гуртки, секції, послуги няні, водія та інше); 100% вартості придбання посезонно одягу та взуття для дітей; 100% вартості дозвілля дітей (перебування у розважальних закладах, таборах в Україні та за кордоном); 100% вартості харчування дітей.

ОСОБА_1 було сплачено за Договором на користь ОСОБА_2 з 2018 по початок 2020 року о всього 5 070,000.00 гривень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом встановлено, що виконавчий напис охоплює період з 10 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року стосовно заборгованості по сплаті аліментів за Договором та з 10 березня 2020 року по 10 червня 2020 року стосовно неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за Договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» щодо строку (терміну) виконання грошового зобов`язання роз`яснено, що якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, останнім днем виконання зобов`язання по сплаті аліментів позивачем кожного місяця, не допускаючи при цьому порушення умов Договору, є дев`яте число кожного місяця.

З огляду на це, днем, з якого має обраховуватись неустойка (пеня) у разі несплати Позивачем аліментів до дев`ятого числа кожного місяця, є наступний день після спливу тридцяти денного строку, як перший день прострочення по сплаті аліментів, приймаючи до уваги положення пункту 11 Договору. При цьому 10 червня 2020 року є кінцевою датою для цілей розрахунку неустойки (пені).

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зауважено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

-p= (A1 х 1% х Q1) (A2 х 1% х Q2) ………. (An х 1% х Qn), де:

-p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З урахуванням висновків ВП ВС судом встановлено, що ОСОБА_2 неправильно здійснено розрахунок неустойки (пені), сума неустойки (пені) відповідно до умов Договору, норм СК України розмір неустойки (пені) складав 373 400 гривень, а не 780 000 гривень, як було пораховано останньою та прийнято нотаріусом при вчиненні виконавчого напису.

Також, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Із врахуванням вищенаведеного суд приходить до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до висновків, викладених в Ухвалі КЦС ВС від 15 квітня 2020 року у справі №?554/6777/17 процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

Другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за Договором становить 373 400 гривень, а неустойка (пеня) розрахована Відповідачкою у розмірі 780 000 гривень була обрахована невірно та некоректно, свідчить про те, що розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі, є спірним.

Крім цього, загальний розмір заборгованості за Договором становив на момент вчинення Виконавчого напису 930 000 гривень з урахуванням платежу, здійсненим Позивачем 23 липня 2020 року, щодо якого Відповідачка не надала відомостей нотаріусу.

Суд погоджується із висновками позивача про те, що відповідач не надала нотаріусу відомості про платіж позивача у розмірі 50 000 гривень, зроблений 23 липня 2020 року, невірно зробила підрахунок неустойки (пені), а нотаріус при вчиненні оспорюваного напису не переконалась належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з Позивача, чим порушила норми ЗУ «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника не була безспірною перед стягувачем, заборгованість була меншого обсягу як у частині суми основного боргу зі сплати аліментів, так і у частині пені, що не відповідає розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі на час його вчинення нотаріусом. Тобто, як на підготовчому етапі при повідомленні боржника, так і на другому етапі, при вчиненні виконавчого напису, є порушення вимог чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_2 , наведені у її заявах по суті справи, вказаних висновків не спростовують.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_2 на те, що відсутнє порушення прав позивача.

Судом встановлено, що виконавчий напис, за яким пропонується звернути стягнення з позивача заборгованості у розмірі 1 760 000,00 гривень, яка розрахована на підставі неповних даних та неправильних калькуляцій очевидно порушує права та інтереси позивача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що задоволення позовних вимог позивача у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, порушить права та інтереси дітей сторін, також не знайшло підтвердження. Позивач і надалі здійснює утримання дітей, що підтверджується письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи. Зокрема, Випискою по рахунку Позивача № НОМЕР_1 в ЗАТ «Альфа-банк» від 13 липня 2020 року.

Відповідно, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Відповідно до?ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Використання аліментів за цільовим призначенням передбачає, що кошти мають бути спрямовані на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, здобутті освіти, а також на створення їй гідних умов життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 із розрахункового рахунку, на який позивачем сплачувалися аліменти, здійснювалися розрахунки за напрямами, які не є аліментами на утримання дітей (одяг, пальне, салони краси, перекази грошових коштів третім особам, сплата нотаріальних та адвокатських послуг, оплата комунальних послуг, послуг охорони, поповнення мобільного зв`язку, придбання косметики, тощо) (а.с. 202 - 250, Т. 2, а.с. 1 - 12, Т. 3).

Суд приходить до висновку, що враховуючи розмір аліментів, сплачений позивачем, та суму коштів, яка була витрачена на дітей ОСОБА_2 використовує аліменти не за їх цільовим призначенням, зокрема, не на утримання дітей.

Суд погоджується із доводами позивача та вбачає підстави для встановлення факту нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених позивачем на утримання дітей у період з 29 грудня 2017 року по 10 лютого 2020 року та зобов`язання ОСОБА_2 використовувати сплачені позивачем аліменти за цільовим призначенням.

Заперечення ОСОБА_2 з приводу нецільового використанням аліментів, які ґрунтуються на тому, що такий факт може бути встановлено виключно шляхом звернення до органу опіки та піклування, суд вважає безпідставним, виходячи із ч. 3 ст. 19 СК України.

Згідно п.17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів на дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №?3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Окрім цього, передбачаючи можливість того, що отримувач аліментів буде розпоряджатись ними не в інтересах дитини, законодавець встановив і відповідний спосіб захисту.

Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача.

Отже, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого договором розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, в тому числі нецільового витрачання аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Виходячи із оцінки доказів у сукупності, які надані Позивачем, вбачається, що наразі матеріальне становище Позивача значно погіршилося у порівнянні із його матеріальним становищем, яке існувало на момент підписання Договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року.

Також, судом встановлено, що на утриманні Позивача також перебуває малолітня дитина, народжена уже після укладення Договору та непрацездатна матір-пенсіонерка.

Вказані обставини справи у сукупності є істотними для зменшення розміру аліментів за Договором та зменшення розміру заборгованості позивача, яка виникла за договором.

Зменшення розміру аліментів із 100,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до 10,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття; зменшення розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017, допущену з 10 лютого 2020 року з 2,130,000.00 гривень до 220,000,00 гривень, виходячи із суми аліментів в розмірі 10,000.00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття не зашкодить інтересам дітей, оскільки навіть з урахуванням зменшеного розміру аліментів зберігається критерій належного рівня утримання дітей.

При цьому, при задоволенні вимог позивача про зменшення розміру аліментів та допущеної заборгованості, суд враховує те, що відповідно до пункту 6 Договору передбачено, що позивач також бере участь у додаткових витратах на дітей, які серед іншого, включають в себе: 100% грошових коштів для здійснення стаціонарного та/або медичного обстеження дітей у державному або у недержавному лікувальному закладі; 100% вартості відпочинку та оздоровлення дітей, в тому числі в супроводі матері; 100% вартості навчання дітей, включаючи школи та додаткові заняття з розвитку здібностей дітей (репетитори, курси іноземних мов, спортивні гуртки, секції, послуги няні, водія та інше); 100% вартості придбання посезонно одягу та взуття для дітей; 100% вартості дозвілля дітей (перебування у розважальних закладах, таборах в Україні та за кордоном); 100% вартості харчування дітей.

З урахуванням змісту цього положення Договору, позивачем одноособово та повно виконується обов`язок по утриманню дітей, тому зменшення розміру аліментів за договором та допущеної позивачем заборгованості не призведе до порушення прав та інтересів дітей.

У межах позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь із ОСОБА_2 витрати, понесені на правову допомогу.

Суд, оцінивши докази подані позивачем на підтвердження позовних вимог у цій частині, вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа № 640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У Постанові ОП ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, де зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також, відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 17.10.2018 року у справі № 301/1894/17 вирішуючи питання судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 13.03.2019 року у цивільній справі № 283/2065/14-ц за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 24.10.2018 року у цивільній справі № 125/1663/14-ц при стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України у тій же редакції Кодексу). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження таких обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з тим, позивачем на підтвердження позовних вимог у частині витрат на правову допомогу надано виключно копію Договору про надання правової допомоги № 12-08/2020 від 12 серпня 2020 року (а.с. 44, Т. 1), а також копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Губіна О.Т. (а.с. 47, Т. 1), копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сібірцевої О.С. (а.с. 185, Т. 1). Розрахунку наданих послуг, документів, що свідчать про оплату гонорару позивачем не надано.

Відтак, стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

При розгляді позовних вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей суд звертає увагу на наступне.

Позивачем - ОСОБА_2 не доведено факту несплати відповідачем додаткових витрат на дітей, а розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснено некоректно, відповідні висновки наведені судом вище.

Крім того, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних із відповідача не ґрунтуються на законі.

Згідно з ч. 1 ст. 8 СК України, якщо немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Спірні відносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів врегульовані в повній мірі частиною першою статті 196 СК України. Відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат і трьох відсотків річних (аналогічно положенню статті 625 ЦК України) встановлена частиною четвертою цієї статті в разі прострочення платником оплати додаткових витрат на дитину, що також вказує на відсутність підстав для поширення як цієї спеціальної норми права, так і статті 625 ЦК України, яка є загальною нормою права, на спірні правовідносини, що виникли у зв`язку з простроченням сплати аліментів їх платником.

Крім цього, ч. 2 ст.184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Тобто, зазначена норма не стосується того випадку, коли аліменти, визначені у договірному порядку. Більше того, Договір, укладений між сторонами, не містить положень щодо індексації аліментів.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

З правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться в разі перевищення 103 відсотки.

ОСОБА_2 були наведені відповідні індекси інфляції і жоден з них не перевищує 103 відсотки. Відповідно, навіть, якщо б заборгованість підлягала індексації, що безумовно відкидається відповідачем, то позивач не мала права її нараховувати та вимагати сплати.

У частині вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

При цьому, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації та інше.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди відповідачем, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для неї, в тому числі у вигляді моральної шкоди.

Також позивач не довела, які саме душевні страждання вона зазнала і в чому вони проявились, так само як нею не обґрунтовано розмір моральної шкоди у розмірі 150 000.00 грн.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат, пені, інфляційних витрат, 3 % річних та моральної шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 8, ч. 3 ст. 19, ч. ч. 1, 2 ст. 141, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч.ч. 1, 2 ст. 181, ст. 182, ч. 2 ст.184, ч. 2 ст. 186, ст. 189, ч.1 ст. 192, ст. 196, ч. 2 ст. 197 СК України, ст.ст. 15, 16, 18, 22, 23, 1167 ЦК України, ст. 1 ЗУ, глава 14 ЗУ, ст.ст. 50, ст. 87-88 «Про нотаріат», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. 1 - 23, ст. 4, ч. 3 ст. 12, ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 81, ст. 89, ст. 95, ст. 131, ст. 133, ст. 137, ч. 8 ст. 141, ст. 258, ст. 259, ч. 4 ст. 263, ст.ст. 264 - 265, п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 3 ст. 270, ст.ст. 352 - 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції м. Київ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1172 від 31 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 року по 10.06.2020 року згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1 777 600.00 гривень.

Зменшити розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання дітей за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року із 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Зменшити розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017, допущену з 10 лютого 2020 року з 2 130,000.00 гривень до 220 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, виходячи із суми аліментів в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ОСОБА_1 за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року в період з 29 грудня 2017 року по 10 лютого 2020 року та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти виключно за цільовим призначенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 593 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві 4 листопада 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 : адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач/Позивач: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_8 , виданий 8030 26 січня 2017 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2

Треті особи:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Сибіга Сабріна Еглерівна, адреса місцезнаходження: вул. Мечникова 11, офіс 18, м. Київ, 01021

Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), адреса місцезнаходження: Україна, 08700, Київська обл., місто Обухів, вул. Київська, будинок 5,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2022.

Суддя Ільєва Т.Г.