ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3864/22 Справа № 932/3438/21 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Астатурян А.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року, яке постановлено суддею Кудрявцевою Т.О. у місті Дніпро, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаних з витратами на навчання дитини у ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2012 року від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має істотні вади здоров`я, як фізичного так і психічного. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019 року шлюб між ним та відповідачем розірвано, вони проживають окремо. Їх дитина поперемінно проживала то з ним, то з відповідачкою приблизно рівні проміжки часу.

У зв`язку з виникненням між сторонами спору щодо місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпрі ради №15 від 17 січня 2020 року було визначено місце проживання дитини разом із позивачем, як батьком, перший та другий тиждень місяця, та матір`ю ОСОБА_2 третій та четвертий тиждень місяця за місцем проживання батьків; зобов`язано батька дитини - ОСОБА_1 не чинити перешкод в спілкуванні матері з дитиною, зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не чинити перешкод в спілкуванні батька з дитиною.

Позивач зазначає, що в серпні 2020 року ОСОБА_2 , не повідомивши його, влаштувала дитину на навчання до ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5», вартість навчання у якій складала на місяць 15000,00 грн.. Оскільки відповідач відмовилась нести витрати на оплату навчання дитини у школі, вартість навчання сплачував позивач шляхом оплати грошових коштів на платіжну карту директора школи ОСОБА_4 . Загальна сума його витрат на навчання дитини у школі склала 315000,00 грн., ним було сплачено вартість навчання дитини до кінця учбового 2021 року, при цьому ним було сплачено: 04 вересня 2019 року 75 000,00 грн., 12 листопада 2019 року 15 000,00 грн., 06 грудня 2019 року 45 000,00 грн., 26 грудня 2019 року 15 000,00 грн., 20 січня 2020 року 15 000,00 грн., 20 лютого 2020 року 15 000,00 грн., 12 червня 2020 року - 15 000,00 грн., 20 липня 2020 року 15 000,00 грн., 30 серпня 2020 року 15 000,00 грн., 22 грудня 2020 року 90 000,00 грн., враховуючи оплату за навчання за весь 2021 рік.

На початку 2021 року відповідач без погодження з позивачем забрала дитину до себе, дитина припинила відвідувати школу та припинила спілкування дитини з ним, а також з дідом та бабусею дитини. Після його скарг позивача до Управління у справах дітей Шевченківського району, директора школи з 01 березня 2021 по 15 березня 2021 року, ОСОБА_2 знову почала водити дитину до школи, погодилась, щоб дитина проживала з ним. Однак, з 15 березня 2021 року дитина знову припинила відвідування школи. Внаслідок цього директор школи, Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради за його заявами звернулись до Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про розшук дитини у зв`язку з її відсутністю у школі та забороною її відвідувати ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що він з відповідачем повинні нести порівну додаткові витрати на малолітню дитину, позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачені ним додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язанні з її навчанням у спеціалізованій приватній школі, у розмірі 157 500,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язані з навчанням у спеціалізованій приватній школі, у розмірі 157 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 575,00 грн., а всього 159 075,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесених ним додаткових витрат на утримання їх спільної дитини.

Зазначає, що згідно наданої позивачем виписки про сплату послуг від 30.03.2021 року за №991, обов`язковий внесок за навчання дитини складає 315 000, 00 грн., з яких 235 000, 00 грн. є добровільним додатковим, а 80 000, 00 грн. є обов`язковим внеском.

Крім того, на думку апелянта, вказана вище виписка підписана директором школи ОСОБА_4 , що не є належним доказом, оскільки остання отримувала від позивача грошові кошти на особисту картку.

Вказує, що ОСОБА_4 заявлена позивачем, як свідок по справі 201//7989/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна рада у м. Дніпрі, Орган опіки та піклування Соборної районна у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, а тому є заінтересованою особою.

Вважає, що що суд безпідставно відніс зазначені позивачем витрати до додаткових. Вважає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Крім того, наявність особливих обставин, у зв`язку з якими дитина потребує додаткових витрат, підлягають доведенню особою, яка звертається з позовом до суду.

Також, апелянт зауважує, що судом першої інстанції безпідставно проігноровані вимоги відповідача щодо винесення окремої ухвали про виявлене порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, яке вчинене директором ТОВ Приватна середня загальноосвітня школа № 5 Скрипник Л.П.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 8)

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Дніпрі ради №15 від 17 січня 2020 року, визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 перший та другий тиждень місяця, та матір`ю ОСОБА_2 третій та четвертий тиждень місяця, за місцем проживання батьків; зобов`язано батька дитини - ОСОБА_1 не чинити перешкод в спілкуванні матері з дитиною, зобов`язано матір дитини - ОСОБА_2 не чинити перешкод в спілкуванні батька з дитиною. (а.с.19)

Малолітня дитина ОСОБА_3 має певні вади здоров`я, що підтверджується Висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04 листопада 2019 року №ІРЦ-85199/2019/46712, в якому зазначено про наявність особливих освітніх потреб, оскільки дитина є особою з інтелектуальними порушеннями. Рекомендована освітня програма програма початкової освіти спеціальних закладів загальної середньої освіти для учнів з інтелектуальними порушеннями. (а.с.51-54)

З вересня 2019 року дитина, за заявою сторін, була влаштована на навчання до ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5», вартість навчання у якій складала на місяць 15000,00 грн. Вартість навчання сплачував позивач шляхом оплати грошових коштів на платіжну карту директора школи ОСОБА_4 . Загальна сума сплачених позивачем витрат на навчання дитини у школі склала 315 000,00 грн., ним було сплачено вартість навчання дитини до кінця учбового 2021 року.

У відповідності до Інформації ТОВ Приватна загальноосвітня школа №5 № 119 від 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнята у ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» з 01 вересня 2019 року та станом на 30 жовтня 2020 року є ученицею цієї школи, також зазначено, що при школі функціонує група дошкільної підготовки, яку ОСОБА_3 відвідувала з 24 квітня 2019 року по 31 липня 2019 року. (а.с.36)

Згідно виписки про сплату послуг від 03.03.2021 року № 991, ОСОБА_1 в рахунок послуг у 2019 2020 навчальний рік зробив внесок на користь ТОВ Приватна середня загальноосвітня школа № 5 у сумі 165000, 00 грн., з яких: 44 000, 00 грн. - обов`язковий внесок; 121 000, 00 грн. добровільний внесок. За 2020-2021 навчальний рік зробив внесок на користь ТОВ Приватна середня загальноосвітня школа № 5 у сумі 150000, 00 грн., з яких 36 000, грн. - обов`язковий платіж; 114 000, 00 грн. - добровільний платіж. (а.с.11)

Задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком батька, матері незалежно від сплати аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах. При цьому, суд врахував рівність обовязків батьків, та що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не зазначала про спірність розміру сплачених позивачем коштів, оскільки не спростувала вартість навчання у школі в 15 000,00 грн. щомісяця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, однак не може погодитись з визначеним судом розміром таких витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати нею аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Як роз`яснено у пункті 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У Постанові Верховного Суду від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Тобто , предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та як наслідок додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за № 61/37659/цс18 та Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі за № 757/16914/17.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зважаючи на стан здоров`я дитини, та навчанням у зв`язку з цим у ТОВ Приватна загальноосвітня школа №5 , суд першо інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину.

Однак, визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги, що стягненню підлягає лише обов`язковий внесок на навчання, а не добровільні внески, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, з виписки про сплату послуг, наданих ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» від 03.03.2021 року № 991, позивач відрахував за навчальний період 2019 2020 та 2020 2021 роки обов`язкових платежів загальною сумою 80 000,00 грн., відрахована позивачем сума у розмірі 235 000, 00 грн. є добровільними внесками.

Тобто, дані добровільні внески, були відраховані за волевиявленням та за бажанням позивача і не обов`язковими внесками для батьків, у яких дитина потребує особливих додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Добровільні (благодійні) внески можуть надаватися благодійниками у грошовій формі, а також як товари, роботи, послуги та використовуватися набувачами за напрямами, визначеними благодійниками, тобто батьками; якщо благодійники (батьки) не вказали напрямів витрачання, це може зробити керівник навчального закладу, спрямувавши благодійні кошти на першочергові потреби, пов`язані виключно з основною діяльністю закладу.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про розподіл між позивачем та відповідачем добровільних додаткових внесків у розмірі 235 000, 00 грн..

Доводи апеляційної скарги, що надана позивачем виписка про сплату послуг від 30.03.2021 року за № 991, відповідно до якої внесок за навчання дитини складає 315 000,00 грн., з яких 235 000, 00 грн. є добровільним додатковим внеском, а 80 000, 00 грн. є обов`язковим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги, що вказана вище виписка підписана директором школи ОСОБА_4 , є неналежним доказом, оскільки остання отримувала від позивача грошові кошти на особисту картку, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на те, що даний спір полягає у розподілі додаткових витрат на дитину між батьками, а даний фактлише підтверджує перерахування грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесених ним додаткових витрат на утримання їх спільної дитини, спростовується матеріалами, наявними у справі, а саме квитанціями АТ КБ Приватбанк про сплату позивачем сум, а саме: 04 вересня 2019 року 75 000,00 грн., 12 листопада 2019 року 15 000,00 грн., 06 грудня 2019 року 45 000,00 грн., 26 грудня 2019 року 15 000,00 грн., 20 січня 2020 року 15 000,00 грн., 20 лютого 2020 року 15 000,00 грн., 12 червня 2020 року - 15 000,00 грн., 20 липня 2020 року 15 000,00 грн., 30 серпня 2020 року 15 000,00 грн., 22 грудня 2020 року 90 000,00 грн. (а.с. 9, 10).

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 заявлена позивачем свідком по справі 201//7989/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна рада у м. Дніпрі, Орган опіки та піклування Соборної районна у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, а тому є заінтересованою особою, колегія суддів до уваги не бере, оскільки участь ОСОБА_4 зазначений факти не підтверджує її заінтересованість.

Доводи апеляційної скарги про відсутність договору, укладеного зі школою, рахунків на оплату за навчання доньки, підтверджень оплати на розрахунковий рахунок школи, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки грошові кошти перераховувались на рахунок ОСОБА_4 , яка є уповноваженою особою, а саме директором ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5».

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно проігноровані вимоги відповідача щодо винесення окремої ухвали про виявлене порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, яке вчинене директором ТОВ Приватна середня загальноосвітня школа № 5 Скрипник Л.П., колегія суддів не бере до уваги, оскільки винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, зі зменшенням цього розміру з 1575 грн до 400, 05 грн. та за розгляд апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної апеляційної скарги в сумі 1762,05 грн..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнутих на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини, зменшенням цього розміру з 157 500, 000 грн. до 40000,00 грн. та зміні загального розміру стягнутої суми з відповідача на користь позивача з її зменшенням з 159075 грн. до 40 000 грн..

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зменшивши цей розмір з 157 500, 00 грн. до 40 000, 00 грн., та зменшивши загальний розмір з 159075 грн. до 40 000 грн...

Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши його з 1575 грн до 400, 05 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1762,05 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст постанови складений 25 липня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р.Куценко