печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9047/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить визнати неправомірним дії відповідача щодо стягнення з неї грошових коштів у розмірі 387,00 грн.; зобов`язати відповідача повернути на картку на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 387,00 грн.; зобов`язати відповідача повернути на картку на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 474,14 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 255 042,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 28.12.2018 року вона за допомогою платіжної картки, відкритої в АТ КБ «Приватбанк» здійснила платіж на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (далі - ТОВ «Нова пошта») у розмірі 387,00 грн., проте платіж був невдалим та працівники ТОВ «Нова пошта» пообіцяли їй, що грошові кошти повернуться на картковий рахунок ОСОБА_1 , оскільки транзакція була неуспішною. Відповідно до виписки з рахунку позивача від 29.12.2018 року, грошові кошти у розмірі 387,00 грн. були списані 16.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» з її рахунку та не повернуті. Крім того, листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» від 24.01.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що грошові кошти у розмірі 387,00 грн. були списані банком-еквайєром. Звертає увагу на те, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів за операцією від 28.12.2018 року, проте АТ КБ «Приватбанк» повідомило про те, що грошові кошти були повернуті на її картку 22.02.2019 року. Після численних звернень до АТ КБ «Приватбанк», останнє надало виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , відповідно до якої грошові кошти нібито були повернуті 28.12.2018 року, проте вказана інформація суперечить двом попереднім випискам, наданим на запит позивача. Вказує, що станом на день звернення з позовом грошові кошти у розмірі 387,00 грн. їй повернуті не були. Також позивачем нараховано інфляційні збитки за період часу з 28.12.2018 року по 24.02.2020 року у розмірі 387,00 грн.; пеня за несвоєчасно виконання зобов`язань за вказаний період часу у розмірі 73,66 грн. та проценти за користування чужими грошима у розмірі 13,48 грн. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, позивач зазначає, що такою протиправною поведінкою АТ КБ «Приватбанк» заподіяло їй моральну шкоду, яку остання оцінює в 255 042,00 грн.

Також одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки остання є інвалідом першої групи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди; позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

30.07.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 31.03.2021 року.

18.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

31.03.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 07.07.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.11.2021 року.

05.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що 28.12.2018 року з платіжної картки позивача за допомогою правильно введеного ПІН-коду картки були списані грошові кошти, які були повернуті позивачу 22.02.2019 року на запит торгової точки, проте у банківських виписках датою повернення грошових коштів відображається дата списання - 28.12.2018 року. Також позивач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою карток, які є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування її рахунку. Крім того, позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії є передчасною та не відповідає належному способу захисту цивільних прав (ч. 2 ст. 16 ЦК України), оскільки суд не може змусити сторону договору дотримуватися його умов чи зобов`язати під час його виконання діяти у певний спосіб, якщо така поведінка вже врегульована самим договором. Також відповідач звернув увагу на пропуск позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів в обґрунтування розміру заподіяної шкоди та вини відповідача у спричиненні позивачеві такої шкоди. Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

10.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що твердження наведені у відзиві є безпідставними, оскільки нею обрано належний спосіб захисту своїх прав, що передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України. Крім того, неправомірні дії відповідача змусили її нервувати, неодноразово звертатися до банку із вимогою про повернення коштів, а сама обставина незаконного списання грошових коштів з рахунку завдала їй душевних страждань та переживань, що для літньої людини мали тяжкі наслідки та зміну звичного способу життя.

30.11.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та судове засідання призначено на 28.02.2022 року.

28.02.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та судове засідання призначено на 18.08.2022 року.

18.08.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 18.08.2022 року, без фіксування технічними засобами.

В судове засідання 18.08.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Як визначено у п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином, відповідач про причини неявки суду не повідомив, а позивач у письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив та сторонами не заперечується, що 19.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDNWFC1, та позивач є власником рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

Як встановлено судом, 19.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDNWFC1, та позивач являється власником рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначає відповідач і не заперечує позивач, договір № SAMDNWFC1 від 19.11.2015 року, укладений між позивачем та відповідачем, є договором приєднання, публічна частина якого - Умови та Правила надання банківських послуг - встановлена банком та розміщена в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms.

Відповідно до п.п.2.1.4.12.3, 2.1.4.12.5, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

28.12.2018 року відбулася неуспішна транзакція з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» та переказ грошових коштів у розмірі 387,00 грн. на рахунок ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

29.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» із заявою про скасування операції за карткою № НОМЕР_1 від 28.12.2018 року на суму 484,00 грн. (а. с. 31).

Відповідно до листа ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 24.01.2020 року за вих. № 24-01/2020-12, 28.12.2018 року відбулася неуспішна транзакція (RRN23) та грошові кошти у розмірі 387,00 грн. надійшли на рахунок Товариства. Крім того, на підставі претензії ОСОБА_1 , ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» звернулося до АТ КБ «ПриватБанк» із запитом щодо повернення коштів на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , у відповідь на який останнє повідомило про те, що грошові кошти у розмірі 387,00 грн. були списані банком-еквайєром 22.02.2019 року (а. с. 33).

Листом від 28.01.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-200110/3742 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 про те, що грошові кошти у розмірі 387,00 грн. були списані з її рахунку та повернуті на карту позивача № НОМЕР_1 за запитом торгової точки 22.02.2019 року (а. с. 53).

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).

Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно п. 1.27 ст. 1 Закону, платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до п. 6.3 ст. 6 Закону, порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

У пунктах 32.1, 32.7 ст. 32 Закону визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону, у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24 ст. 1 Закону встановлено, що ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою; помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Системний аналіз п.п. 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 ст. 1 Закону дає підстави для висновку про те, що рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, якщо: ініціатором такого переказу виступила особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник); кошти були списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі, тобто платіжної картки (п.п. 4 п. 21.1 ст. 21 Закону).

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3 Розділу І Положення, його вимоги поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно п. 1 розділу VI Положення, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до п.п. 5-9 розділу VI Положення, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно п. 7 розділу X Положення, контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Отже, після виявлення помилкового або неналежного переказу, користувач зобов`язаний негайно повідомити банк-емітент про такі операції у спосіб, що передбачений договором.

Суд встановив факт звернення позивача до банку після здійснення неналежного переказу, а також її звернення до правоохоронних органів з цього приводу.

АТ КБ «ПриватБанк» відреагувало на звернення позивача та грошові кошти у розмірі 387,00 грн., які були списані з банківської платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , повернуті 22.02.2019 року на запит торгової точки, проте у банківських виписках датою повернення грошових коштів відображається дата списання - 28.12.2018 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку банківської платіжної картки позивача № НОМЕР_1 (а. с. 92).

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

За вказаних обставин, враховуючи, що відповідачем були повернуті грошові кошти у розмірі 387,00 грн., які були списані з банківської платіжної картки позивача № НОМЕР_1 внаслідок неналежного переказу, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини.

Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у його постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18).

Крім того, у постанові від 23.09.2019 року у справі № 638/10448/14-ц (провадження № 61-23506св18) Верховний Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як визначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене кореспондується зі ст. 81 ЦПК України.

Позивачем не обґрунтовано належними доказами, що їй було завдано моральну шкоду, не доведено, що моральна шкода була завдана саме протиправними діями відповідача, а також, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між такою шкодою і протиправними діяннями АТ «ПриватБанк».

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано, то питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 23, 1054, 1057, 1066, 1068, 1071, 1073 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 6, 21, 32, 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 273, 274-279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 30.08.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко