Справа № 456/1037/21 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/423/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Салати Я.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 у його користь 15 304, 23 грн. на відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також всі понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 квітня 2020 року о 14 год. 40 хв. у м.Стрий по вул. Л.Українки відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Peugeot 308» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Suzuki «SX4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, в результаті чого такий отримав механічні пошкодження. Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу. На момент ДТП автомобіль відповідача був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО». Згідно розрахунку суми страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту складала 28 252,96 грн., вартість відновлювального ремонту (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70%) складала 14 948, 73 грн. Від вказаної суми страховиком було відмінусовано вартість ПДВ у сумі 2491,46 грн., франшизу по полісу у сумі 2000 грн. та виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 10 457,27 грн..

Зазначав, що вказаної суми не достатньо для відновлення пошкодженого автомобіля, оскільки тільки на придбання автозапчастин для ремонту ним затрачено 21 273 грн., що стверджується відповідними видатковими накладними. Окрім того, згідно попереднього рахунку наданого ПП ОСОБА_4 вартість робіт по ремонту автомобіля становитиме - 4 400 грн.

У зв`язку з законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме відшкодування такої за мінусом франшизи та з урахуванням зносу при відшкодуванні витрат вважає, що саме відповідач, як особа винна у ДТП зобов`язаний сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди, яка зазначена у ремонтній калькуляції №2026689 у розмірі 28 252,96 і страховою виплатою.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 15 304 (п`ятнадцять тисяч триста чотири) гривні 23 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6908 (шість тисяч дев`ятсот вісім) гривень, з яких 908 гривень судовий збір та 6000 гривень витрат на правову допомогу.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі, який не виходив за межі передбаченого полісом страхового ліміту, що не перешкоджало позивачу повторно звернутися до Страховика з вимогою про виплату всієї суми збитку чи звернутися з відповідним позовом до суду.

Також вказує, що з матеріалів справи вбачається, що Страховик не заперечує позивачу у виплаті додаткового страхового відшкодування за умови надання останнім підтверджуючих документів про витрати на ремонт пошкодженого автомобіля.

Зазначає, що ОСОБА_2 не надано суду доказів щодо його звернення до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з метою перегляду розміру страхового відшкодування., а також не надано доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, відтак, нга думку скаржника у позивача були відсутні підстави для звернення до суду із вказаним позовом.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення. Яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 11 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 08 квітня 2020 року близько 14:40 год. у м.Стрий по вул. Л.Українки Львівської області відбулась ДТП, за участю автомобіля «Peugeot 308» номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Suzuki «SX4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Peugeot 308» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Suzuki «SX4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ..

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. /а.с.16/ Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль марки Suzuki «SX4», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить позивачу на праві власності /а.с. 10/.

На момент ДТП автомобіль «Peugeot 308» номерний знак НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2697667, згідно якого ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., розмір франшизи 2500 грн.

Згідно ремонтної калькуляції №2026689 вартість відновлювального ремонту автомобіля Suzuki «SX4», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 28252,96 грн..

На підставі заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування на підставі страхового акту № 2026689-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО-2697667 від 02 квітня 2020 року ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 10 457,27 грн.

Зі змісту листа ПрАТ «СК «ВУСО» №3372/2026689 від 06 травня 2020 року адресованого ОСОБА_2 , вбачається що такого повідомлено про розрахунок суми страхового відшкодування, а саме вказано, що вартість відновлювального ремонту складає 28 252,96 грн., вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70%) складала 14 948,73 грн., від вказаної суми відмінусовано 2 491,46 грн. вартість ПДВ та 2000 грн. франшиза по полісу. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 10 457,27 грн./а.с.18/

Окрім цього, позивач ствердив, що виплаченої суми страхового відшкодування не вистачає на ремонт його автомобіля, у підтвердження чого долучив видаткові накладні № 2098 від 13 липня 2020 року про придбання автозапчастин на загальну суму 19 881,07 грн., а також фіскальний чек про оплату вказаної суми № 3479 від 13 липня 2020 року, видаткову накладну № 2198 від 20 липня 2020 року на суму 1392,90 грн. та відповідний фіскальний чек № 3516 від 20 липня 2020 року про оплату вказаної суми. Також долучив рахунок виписаний ПП « ОСОБА_4 » від 21 серпня 2020 року про загальну вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля (покраска заднього та переднього бампера, лівого крила автомобіля), монтажні роботи - 4400 грн.

Частиною першою ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2ст.1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до п.п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено правовий висновок, який суд у відповідності до ч. 4 ст.263 ЦПК України, враховує при застосуванні норм права до спірних правовідносин, про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вищевказаного правового висновку додержується Верховний Суд у постанові від 18.02.2020року у справі №522/1251/15-ц та у постанові від 17.02.2020 року у справі № 648/4308/16-ц.

Крім того, як передбачено ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди (28 252,96 грн.) та виплаченою страховою виплатою (страховим відшкодуванням у розмірі 10457,27 2491,46 грн. ПДВ), що становить 15 304,23 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач мав звертатись повторно у страхову чи з позовом в суд, оскільки страховик здійснив страхову виплату не вийшовши за межі страхового ліміту не заслуговують на увагу, виходячи із наступних обставин.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодувайня шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно- правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим » -гт-;уванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості вігя:вдавального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

А відтак, правильним є висновок суду першої інстанції щодо того що вказані доводи не можуть ббути відставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що у листі адресованому позивачу страховик не заперечує позивачу у виплаті додаткового страхового відшкодування, за умови надання останнім підтверджуючих документів про витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки у вказаному листі роз`яснено виключно право позивача на отримання від страховика ПрАТ «СК «ВУСО» податку на додану вартість після проведення ремонту пошкодженого автомобіля та надання акту виконаних робіт, фіскального чеку, що підтвердить факт оплати ремонту пошкодженого транспортного засобу на СТО.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.