РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 181/614/22
Провадження № 2/181/143/22
"07" жовтня 2022 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Запорожченко Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї, крім нього у вказаному домоволодінні також зареєстрована його колишня дружина, відповідач по справі ОСОБА_2 , шлюб з якою було розірвано рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року. Відповідач разом із спільною дитиною проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Особистих речей, документів, майна у житловому будинку вона не має. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає. Після розірвання шлюбу в житловому будинку не проживає. У зв`язку з реєстрацією відповідачки за зазначеною адресою в його житловому будинку він позбавлений можливості реалізувати своє право на розпорядження майном та оформити субсидію. Договір найму жилого приміщення між ним та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщення він не надавав. На його усне прохання знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачка добровільно відмовилася.
Просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , права користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти згідно чинного законодавства.
Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2022 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та у справі призначити судове засідання.(а.с.40-41)
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Рябенко В.В. не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Проти стягнення з неї судового збору на користь позивача заперечує.
В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також у інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.10.2003 року №1675318 на підставі договору купівлі-продажу/ ВАО №133837 реєстр №1047/19.09.2003/, посвідчениого приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Ніценко С.Б. (а.с.18)
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №169 від 11.08.2022 року виданої виконавчим комітетом Межівської селищної ради, а також копії паспорта серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 та спільна донька сторін по справі ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як встановлено у судовому засіданні з моменту розірвання шлюбу фактично за вказаною адресою не проживають. (а.с.14,17)
Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.(а.с.22)

Згідно ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Оскільки договір найму між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте, такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.

Так положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище домоволодіння, реєстрація в ній відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, створює позивачу перешкоди у розпорядженні нею, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 , права користування зазначеним житловим приміщенням у вказаному будинку, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації (більше одного року) без поважної причини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).

Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Відповідно до ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Так, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 прохав суд судові витрати покласти згідно чинного законодавства.

Згідно квитанції №0.0..1 від 09.08.2022 року, вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідачем подано заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого ним судового збору в розмірі 496,20 грн., інша частина судового збору в розмірі 496,20 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.316, 317, 319, 321, 328, ч.2 ст.386, ст.391 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.2, 4, 81, 82, 96, 128, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , права користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок), який було сплачено на р/р UA0004545, код отримувача: 37988155, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) за квитанцією №0.0..1 від 09.08.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 07 жовтня 2022 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова