Справа № 143/935/21
23.08.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки і піклування - виконавчого комітету Погребищенської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позов мотивовано тим, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі, від якого у них є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 , який являється батьком дитини, протягом тривалого часу, а саме із кінця 2019 року не бере участі у вихованні дитини, жодного разу її не бачив та не цікавився її життям та здоров`ям, він не відвідує дошкільну установу і не здійснює спілкування з вихователями доньки.
Стверджує, що нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність дитини, що може в подальшому призвести до негативних наслідків для її морального розвитку.
Також позивачка зазначила, що за її розрахунками за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року сума неустойки (пені), яку відповідач має сплатити на її користь за прострочення сплати аліментів, становить 4585 грн. 00 коп.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.141, 155, 157, 164, 196 СК України, просить:
-позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-стягнути із ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 4585 грн. 00 коп.
Ухвалою судді від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі та залучено Виконавчий комітет Погребищенської міської ради до участі у справі в якості органу опіки та піклування (а.с.27-29).
Ухвалою суду від 04.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.66-67).
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів він повністю сплатив. Така заборгованість виникла з огляду на ту обставину, що він офіційно протягом тривалого часу не працював і не мав об`єктивної можливості сплачувати аліменти. Наголосив, що підстав для позбавлення його батьківських прав немає, оскільки він бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. В той же час позивачка створює йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, так як вона приблизно півтора року назад змінила номер телефону, внаслідок чого він не має можливості узгодити із нею час та місце зустрічі із дитиною. Також повідомив, що він не звертався до органу опіки та піклування чи суду з питання усунення перешкод, які йому чинить позивачка у прийнятті участі у вихованні дитини. Водночас, зазначив, що, на його думку, у віці 7-8 років у дитини сформується своє уявлення про те, чи бажає вона спілкуватися зі своїм біологічним батьком, і тоді він зможе приймати активну участь у її вихованні. Також звернув увагу суду на те, що погашаючи заборгованість по аліментам, він також сплатив пеню за прострочення їх сплати. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильності вирішення спору, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд встановив наступне.
Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26.03.2020 року у справі №143/1344/19 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04.05.2018 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом №674 розірвано (а.с.11-13).
06.03.2021 року Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за актовим записом №7. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини визначено як « ОСОБА_6 » (а.с.9).
Летичівським районним відділом державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в рамках виконавчого провадження №61085540 здійснюється примусове виконання виконавчого листа №143/1345/19, виданого 20.01.2020 року Погребищенським районним судом Вінницької області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.11.2019 року і до її повноліття (а.с.10).
Згідно із довідкою виконавчого комітету Погребищенської міської ради №574 від 29.03.2021 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають в АДРЕСА_1 (а.с.15).
Згідно із довідкою КП «Погребищенський заклад дошкільної освіти загального розвитку (ясла садок) №1 Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області» від 10.08.2021 року №10 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує даний дошкільний заклад з 01.09.2020 року. Батько ОСОБА_2 в цей період не відвідував установу і не здійснював спілкування з вихователями його доньки (а.с.17).
Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 17.11.2021 року №356 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45).

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовано тим, що протягом двох років батько життям дитини не цікавиться, жодного разу її не відвідав, участі у її вихованні та догляді не бере, фізичним, моральним та духовним розвитком не займається, не виявляє бажання спілкуватися з дочкою. Також ураховано ту обставину, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.46).

Згідно із банківською квитанцією від 08.12.2021 року №56 ОСОБА_2 перераховано на рахунок Летичівського ВДВС Летичівського РУЮ штраф за аліменти в сумі 4000 грн. 00 коп. (а.с.56).

Згідно із банківською квитанцією від 23.02.2022 року №52 ОСОБА_2 перераховано на рахунок Летичівського ВДВС Летичівського РУЮ аліменти для ОСОБА_4 в сумі 48250 грн. 00 коп. (а.с.82).

Визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Системний аналіз наведених норм міжнародного права та національного законодавства, з урахуванням прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, дозволяє стверджувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

В силу приписів частин 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачка не довела, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження таких обставин.

При цьому суд констатує, що посилання позивачки на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дошкільного закладу дитини протягом певного часу у повній мірі не може свідчити про ухилення останнім від виконання своїх обов`язків.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, сформульованою в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №465/3694/14-ц.

Водночас, суд бере до уваги ту обставину, що протягом розгляду справи в суді відповідач сплатив заборгованість по аліментам на утримання дитини, що безсумнівно свідчить про вчинення ним дій, спрямованих на її матеріальне забезпечення.

Крім того, суд ураховує, що відповідач довів той факт, що він не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе її батьком та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки бажає приймати участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дочки, покликаючись при цьому на ту обставину, що позивачка створює йому певні перешкоди у реалізації його батьківських прав та обов`язків.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам малолітньої дитини, є недостатньо обґрунтованим та прийнятий без урахування встановлених під час розгляду справи обставин. Зокрема, органом опіки та піклування не було надано оцінки тим обставинам, що відповідач сплатив заборгованість по аліментам та виявляє бажання займатися вихованням дочки.

Крім того, суд бере до уваги, що альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На переконання суду відповідач під час розгляду справи, займаючи активну позицію по відстоюванню своїх прав та інтересів, продемонстрував своє бажання виконувати батьківські обов`язки та налагодити із позивачкою процес його подальшої участі у вихованні дитини, що само по собі свідчить про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №713/63/17 та від 23.11.2021 року у справі №592/17972/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд ураховує правовий висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16 (16-ц), який зводиться до того, що відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, а тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже і кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказала, що за її розрахунками за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року сума неустойки (пені), яку відповідач має сплатити на її користь за прострочення сплати аліментів, становить 4585 грн. 00 коп.

При цьому позивачка не надала відповідний розрахунок ні при пред`явленні позову, ні в ході розгляду справи.

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

З огляду на викладене та з метою визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період, а також задля встановлення дійсних обставин можливого порушення прав дитини та застосування ефективного способу захисту її інтересів, суд наводить власний розрахунок суми пені, виходячи із зазначеної вище формули та відомостей, що містяться у матеріалах справи (розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, банківських квитанцій). При цьому, за відсутності інших відомостей, суд при здійсненні розрахунку виходить із того, що погашення заборгованості по аліментам в період з 01.01.2020 року по 30.11.2020 року відповідачем здійснювалося впродовж місяця, за який мав сплачуватися відповідний періодичний платіж, або в перший день наступного місяця. Водночас, днем погашення інших періодичних платежів по сплаті аліментів суд визначає день перерахування ОСОБА_2 на рахунок Летичівського ВДВС Летичівського РУЮ аліментів в сумі 48000 грн. 00 коп. (а.с.82), тобто 23.02.2022 року, який не включається до строку заборгованості.

Розрахунок заборгованості по аліментам в період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року:

1.січень 2021 року - ( 849 грн. 50 коп.), сплачено 01.02.2020 року пеня не нараховується;

2.лютий 2021 року - ( 849 грн. 50 коп.), сплачено протягом лютого 2020 року пеня не нараховується;

3.березень 2020 року (1020 грн. 42 коп.), сплачено протягом березня 2020 року - пеня не нараховується;

4.квітень 2020 року - ( 849 грн. 50 коп.) х 663 (кількість днів прострочення) х 1% = 5632 грн. 18 коп.;

5.травень 2020 року (863 грн. 50 коп.), сплачено протягом травня 2020 року - пеня не нараховується;

6.червень 2020 року (1032 грн. 56 коп.), сплачено протягом червня 2020 року - пеня не нараховується;

7.липень 2020 року (929 грн. 50 коп.), сплачено протягом липня 2020 року - пеня не нараховується;

8.серпень 2020 року (2488 грн. 25 коп.) х 540 (кількість днів прострочення) х 1% = 13436 грн. 55 коп.;

9.вересень 2020 року (2488 грн. 25 коп.) х 510 (кількість днів прострочення) х 1% = 12690 грн. 00 коп.;

10.жовтень 2020 року (2975 грн.00 коп.) х 479 (кількість днів прострочення) х 1% = 14250 грн. 25 коп.;

11.листопад 2020 року (564 грн. 15 коп.) х 449 (кількість днів прострочення) х 1% = 2533 грн. 03 коп.;

12.грудень 2020 року - (2975 грн.00 коп.) х 418 (кількість днів прострочення) х 1% =12435 грн. 50 коп.;

13.січень 2021 року (2611 грн. 75 коп.) х 387 (кількість днів прострочення) х 1% = 10107 грн. 47 коп.;

14.лютий 2021 року - (2611 грн. 75 коп.) х 359 (кількість днів прострочення) х 1% = 9376 грн. 18 коп.;

15.березень 2021 року - (2611 грн. 75 коп.) х 328 (кількість днів прострочення) х 1% = 8566 грн. 54 коп.;

16.квітень 2021 року - (2611 грн. 75 коп.) х 298 (кількість днів прострочення) х 1% = 7783 грн. 00 коп.;

17.травень 2021 року - (2611 грн. 75 коп.) х 267 (кількість днів прострочення) х 1% = 6973 грн. 37 коп.

Таким чином, сума пені за прострочення сплати відповідачем аліментів по періодичним платежам за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року, виходячи із застосованої судом формули, становить 103 784 (сто три тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 07 коп.

Разом із цим, у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №711/679/21 викладено правовий висновок про те, що при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. З урахуванням принципу розумності, слід вважати, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Отже, розмір пені за прострочення сплати відповідачем аліментів, виходячи зі змісту абзацу 1 частини 1 статті 196 СК України, тобто без урахування інших передбачених законом обставин ( абзац 2 частини 1 статті 196 СК України), по періодичним платежам за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року складає 23877 грн. 08 коп.

Водночас, суд ураховує, що 08.12.2021 року на рахунок Летичівського ВДВС Летичівського РУЮ відповідачем відповідно до банківської квитанції №56 від 08.12.2021 року перераховано кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. за призначенням платежу «штраф за аліменти» (а.с.56), які в подальшому отримала позивачка.

Абзацом другим ч.1 ст.196 СК України врегульовано, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

В ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Отже, сплачений відповідачем штраф має бути враховано при визначенні максимального розміру пені за правилами абзацу другого ч.1 ст.196 СК України.

За таких обставин остаточний розмір пені за прострочення сплати аліментів у спірних правовідносинах за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року становить 19877 грн. 08 коп. (23877 грн. 08 коп. 4000 грн. 00 коп.).

Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що сплачуючи 23.02.2022 року на рахунок Летичівського ВДВС Летичівського РУЮ кошти в сумі 48000 грн. 00 коп., він погасив не лише заборгованість по сплаті аліментів, а й пеню за прострочення їх сплати, позаяк згідно із відомостями, що містяться у банківській квитанції №52 від 23.02.2022 року, призначення платежу вказано, як «аліменти для ОСОБА_4 ». Отже, із призначення цього платежу не вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено пеню за прострочення сплати аліментів. Навпаки, зміст окресленого платіжного документа свідчить про те, що відповідачем було сплачено на користь позивачки виключно аліменти на утримання дитини.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні дані про розмір періодичних щомісячних платежів по аліментах, що підлягали сплаті відповідачем за період з 01.06.2021 року по 28.02.2022 року. Відтак, сплата відповідачем 23.02.2022 року суми аліментів, яка більш ніж вдвічі перевищує суму заборгованості станом на 01.06.2021 року, не є переконливим доказом, який безсумнівно підтверджував би, що частину зазначеної суми коштів дійсно становила пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року.

Інший підхід до оцінки доказів, з точки зору їх достовірності в контексті норми ст.79 ЦПК України, ґрунтувався б на припущеннях, що суперечить вимогам ч.6 ст.81 ЦПК України.

Разом із цим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини в межах заявлених позовних вимог в сумі 4585 грн. 00 коп.

Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

В силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру.

За змістом підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279, 284, 351, 352, 354 ЦПК України суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 4585 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Орган опіки і піклування - Виконавчий комітет Погребищенської міської ради, 22200, Вінницька область, Вінницький район, м.Погребище, вул. Б. Хмельницького, 77, код ЄДРПОУ 03772654.

Суддя