Справа № 515/1594/18
Провадження № 2/515/114/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача (за довіреністю) Трегуба М.К.

представника відповідача адвоката Дукіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника (за довіреністю) Кіріченка В.М. пред`явило вказаний по зов, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 21.08.2008 р. звернулася до банку та підпи- сала заяву без номеру, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановлюного кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити проценти за корис- тування кредитом та повернути його банку в порядку та строки, обумовлені договором. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору передбачено зміна кредитного ліміту за рішенням та ініціативою бан- ку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кре дитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати ко- місії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно п.2.1.1.2.2. договору, у разі непогашен- ня відповідачем боргових зобов`язань за кредитом до 25-го числа, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти за погашення заборгованості за кре- дитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13200,88 грн., у тому числі нараховано відсотків за користування кредитом 5285,55 грн; нарахо- ваної пені 7226,11 грн., а також штраф (фіксова-на частина) 250 грн. та штраф (процентна скла- дова) 616,71 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і за- боргованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 26.10.2018 р. провадждення у справі було відкрито та призначено судове засі- дання у порядку спрощеного позовного провадження.

04.03.2020 р. ухвалою суду провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рі- шення у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання підвищення проце- нтної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання здій- снити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором від 21.08.2008 р.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.02.2020 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання підвищення процентної став- ки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним та зобов`язано здійснити пе- рерахунок відсотків згідно з кредитним договором без номеру від 21.08.2008 р. за період з 01.04. 2015 р. по 19.098.2018 р. Рішення набрало законної сили 17.03.2020 р.

10 червня поточного року провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду на 28.07.2022 р., та повторно (неявка представника позивача) на 30.08.2022 р. на 11.00 год.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив сп- раву розглянути у відсутність представника «Приватбанку», позовні вимоги підтримав (а.с. 201).

Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позо- вні вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнав частково, а саме, в частині наявної заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позовних вимог просив відмовити (а.с.198).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсу- тності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч- ного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 21.08.2008 р. ОСОБА_1 звернулася до банку та підпи- сала заяву без номеру, на підставі якої отримала кредит в розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено зміна кредитного ліміту. Договором надання банківських послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та ін- ших витрат.

Як слідує з розрахунку (а.с.7-8), заборгованість відповідача перед позивачем за договором без номеру від 21.08.2008 р. станом на 19.09.2018 р. становила суму в розмірі 13200,88 грн., у тому чи- слі нараховано відсотків за користування кредитом 5285,55 грн; нарахованої пені 7226,11 грн., а також штраф (фіксована частина) 250 грн. та штраф (процентна складова) 616,71 грн.

Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19), пози- чальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених даним догово- ром. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з пове- рнення кредиту, оплати винагороди Банку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРП ОУ), АТ КБ «Приватбанк» пройшло останню реєстрацію у зазначеному реєстрі юридичних осіб 12.02.2018 р. і володіє банківською ліцензією на право надання банківських послуг (а.с.28, 30).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач, звертаючись до суду, зазначив, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» 21.08.2008 р. був укладений кредитний до говір б/н шляхом підписання заяви, на підставі чого відповідач отримала кредит у виді встановле- ного кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає ст- року дії картки.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач при підписанні заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тари- фами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватба- нк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, з яких вбачається, що відповідач при укладенні Договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою ба нку.

У позовній заяві зазначається, що позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних ко- штів відповідачу, однак, відповідач не виконав зобов`язання по поверненню нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені та штрафів, та надав на підтвердження позовних вимог роз- рахунок заборгованості, про який вже йшлося.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватися на лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако- нодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або ін- ших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмі- нялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписа- ний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спря- мована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору ста- новлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язкови- ми відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет до- говору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а та- кож усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ста-вляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова уста- нова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додер- жанням письмової форми є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взя- ла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, пос- луги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору вс- тановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні піль- ги.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені одні- єю із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шля- хом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може за- пропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення ві- дповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК Ук- раїни можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Слід зазначити, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою, як спо- живачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п.22 ч.1 ст.1 цього Закону, споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, викорис- товує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не по- в`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів спо живачів», прийняті 09.04.1985 р. № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як одно- сторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитува- ння продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіцій- ного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96- В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 р. у спра- ві № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правові- дносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи дого- вору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських пос- луг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських пос- луг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповід- ної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У зв`язку з чим суд зазначає про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону Ук- раїни «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та уз- годження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошо- ві кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших ре- чей, визначених родовими ознаками.

Як визначено ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування пози- ченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визнача- ються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що в заяві позичальника від 21.08.2008 р. (а.с.9) процентна ставка не зазна- чена.

Крім того, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошо- вої суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стя гнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штрафи. Вимо- га у позовній заяві про стягнення заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) не міститься, що свідчить про відсутність за відповідачем такої заборгованості. Тобто, відповідач виконала умови кредитного договору, повернувши суму позичених коштів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.08.2008 р., посилався на Витяг з Тарифів Банку, а також на Витяг з Умов та пра- вил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила ба нківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кре дитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача за- боргованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5285,55 грн., нарахованої заборго- ваності за пенею в розмірі 7226,11 грн. та штрафів в розмірі 250 грн. та 616,71 грн. слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Суд зазначає, що, як вже згадувалось, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської об- ласті від 13.02.2020 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визна- ння підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомір- ним та зобов`язано здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором без номеру від 21.08.2008 р. за період з 01.04.2015 р. по 19.098.2018 р. Рішення набрало законної сили 17.03.2020 р. Проте, Банком не виконано рішення суду в частині здійснення перерахунку відсотків згідно з за

значеним кредитним договором у зв`язку з визнанням неправомірним підвищення процентної ста- вки кредитного договору в односторонньому порядку. У всякому разі Банком суду на виконання згаданого рішення не надано доказів щодо здійснення такого перерахунку. Що також може свідчи- ти про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює на- явність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників спра- ви, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК Украї- ни), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з об- ставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окре- мих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтерд- жувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`активно- сті та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегіти- мні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, зав- жди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що об ставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не мо- жуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.2 ст.43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду сп- рави по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодек- сом.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в підстав, що були наведені.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то і судовий збір не підлягаї стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 258. 259, 263-265, 354 ЦП К України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості задовольнити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.