06.10.2022 227/4692/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиця О.В.

за участю

секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі ГУ НП в Донецькій області і просить суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України:

моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, завдану йому внаслідок винесення незаконної постанови від 19.05.2021 серії ГАБ №839172 поліцейським СРПП ВП №1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області старшим сержантом поліції Госом І.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Обгрунтовуючи свій позов позивач зазначав, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року (справа № 227/2182/21) за його позовом було скасовано незаконну постанову серії ГАБ № 839172 від 19.05.2021 року, яка була винесена поліцейським СРПП ВП № 1 Покровського РУ ГУ НП в Донецькій області старшим сержантом поліції Гос І.В. по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП. Суд, скасовуючи зазначену постанову поліцейського, зазначив, що дана постанова прийнята за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, тобто вказана постанова прийнята не правомірно. Позивач зазначає, що висновки суду у рішенні від 29.07.2021 року свідчать про те, що поліцейський Гос І.В., приймаючи постанову серії ГАБ № 839172 від 19.05.2021 року, фактично умисно та усвідомлено, безпідставно та бездоказово звинуватив його в адміністративному правопорушення та вчинив відносно нього кримінальні злочини, передбачені ст.ст.356, 364, 365, 366, 367 КК України та застосував відносно нього дискримінацію. На підставі незаконної постанови поліцейського державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) були винесені три постанови від 15.06.2021 року, за якими з нього примусово підлягали стягненню штраф в розмірі 340,00 грн, витрати виконавчого провадження в розмірі 340,00 грн та виконавчого збору в розмірі 34,00 грн, у зв`язку з чим, через незаконні дії поліцейського Гос І.В., у нього додатково та безпідставно виникли неприємні правовідносини з Державною виконавчою службою. Враховуючи наведене позивач зазначає, що внаслідок незаконної постанови поліцейського йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях, моральних стражданнях та душевних переживаннях, які він відчував внаслідок незаконних дій поліцейського. Позивач вважає, що винесена поліцейським незаконна постанова свідчить про знущання над ним, оскільки він не порушував жодного закону. В той же час поліцейський, прийнявши незаконну постанову, порушив його законні права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, у зв`язку з чим він відчував себе приниженим і морально подавленим. Крім того він вимушений був витрачати свій дорогоцінний час та докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до суду. Позивач посилаючись на значну глибину своїх моральних страждань, завданих порушенням немайнових прав, сильну і руйнівну біль для душевного стану, довічні та непоправні втрати немайнового характеру, які йому завдані, оцінює завдану моральну шкоду у розмірі одного мільйона гривень і просить стягнути вказані кошти на його користь.

З відзиву відповідача вбачається, що ГУ НП в Донецькій області не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 посилаючись на те, що сам факт закриття судом провадження по адміністративним матеріалам не свідчить про завдання особі шкоди та наявність підстав для її відшкодування, оскільки позивачем не доведено та не підтверджено негативних явищ, які сталися, на його думку, внаслідок незаконних дій посадової особи Національної поліції, а також не доведено наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідач також вказує про те, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач не є доведеним, оскільки на думку відповідача лише висновком судово-психологічної експертизи можуть бути визначені негативні наслідки (факт та глибина душевних страждань), які настали для позивача.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судове засіданні позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. З матеріалів справи вбачається, що позивач просив розглядати справу без його участі (а.с.5 зворотній бік).

Відповідач - ГУ НПУ в Донецькій області, у судове засідання не з`явився. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач просив здійснювати розгляд даної справи за його відсутності (а.с.25.---).

За вказаних обставин, суд, керуючись вимогами ст. 223 ЦПК України, вважав можливим розглядати справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 839172 від 19.05.2021 року, яка була винесена поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Покровського районного Управління головного Управління Національної поліції в Донецької області старшим сержантом поліції Гос Ігорем Васильовичем, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. За вказаною постановою ОСОБА_1 19.05.2021 року близько 12.38 годині перебував у приміщенні будівлі Добропільського міськрайонного суду Донецької області за адресою вул. Банкова, 39 «А» м. Добропілля Донецької області, під час дії карантину без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема, респіратора чи маски, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Будучи незгодним з вказаною постановою ОСОБА_1 , вважаючи незаконними дії поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до поліцейського Сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Покровського районного управління Головного управління Національної поліції в Донецької області старшого сержанта поліції Госа Ігоря Васильовича та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області в якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності ч.2 ст.44-3 КУпАП та закрити провадження по справі.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року (справа № 227/2182/21) постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Покровського районного Управління головного Управління Національної в Донецькій області старшого сержанта поліції Гос Ігоря Васильовича від 19.05.2021 року (серія ГАБ № 839172) по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн було скасовано і провадження у цій справі закрито.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року набрало чинності 10.08.2021 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що скасовуючи постанову поліцейського від 19.05.2021 року суд виходив з того, що в судовому засіданні не було доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпПАП належними та допустимими доказами, а суб`єкт владних повноважень, зокрема Головне управління поліції в Донецькій області не довів правомірності вчинення дій поліцейського Госа І.В. при винесенні оскаржуваної постанови.

Зі змісту позову вбачається, що позивачу внаслідок незаконних дій, які полягають у винесенні незаконного рішення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, була завдана моральна шкода, яку він оцінює в один мільйон гривень та яка полягає в тому, що через незаконні дії поліцейського позивач зазнав негативних емоцій, моральних страждань та душевних переживань. Крім того позивач зазначає, що через порушення його законних прав на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, він відчував себе приниженим і морально подавленим та вимушений був витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до суду.

Висновки суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається зі змісту рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року, під час розгляду справи № 227/2108/21 судом було встановлено, що позивача постановою серії ГАБ № 839172 від 19.05.2021 року, яка винесена поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Покровського районного Управління головного Управління Національної поліції в Донецької області старшим сержантом поліції Гос І.В. було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн за те, що ОСОБА_1 19.05.2021 року близько 12.38 годині перебував у приміщенні будівлі Добропільського міськрайонного суду Донецької області за адресою вул. Банкова, 39 «А» м. Добропілля Донецької області, під час дії карантину без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема, респіратора чи маски, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вказаним рішенням суду постанова серії ГАБ № 839172 від 19.05.2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Підставою закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП було не доведення відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що на думку суду свідчило про неправомірність дій поліцейського Госа І.В. при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій працівника поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП - скасована, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

При цьому, суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.

При цьому, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.07.2021 року жодним чином не спростовано відповідачем у судовому порядку.

При визначенні розміру завданої позивач моральної шкоди, суд виходить з такого.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі одного мільйону гривень позивач пов`язував з тим, що діями поліцейського йому були спричинені глибокі моральні страждання, сильний і руйнівний біль душевного стану, довічні та непоправні втрати немайнового характеру через незаконне притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_2 зазначає, що він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів. Внаслідок незаконних дій поліцейських позивач відчував себе приниженим та вимушений був витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до суду.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Під час розгляду справи позивач правом, передбаченим статтею 81, 103 ЦПК України, не скористався та з клопотаннями про призначення відповідної судової експертизи не звертався з метою встановлення глибини моральних страждань та їх розміру.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи позивача щодо спричинення йому глибоких моральних страждань жодним чином не доведені позивачем в ході судового розгляду.

Але в той же час суд погоджується з доводами позивача, що останній зазнав душевних(моральних) страждань, у зв`язку з притягненням його 19.05.2021 року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП без законних на те підстав, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя ОСОБА_2 , які полягали у витрачанні часу для поновлення порушених прав у суді.

Тому, враховуючи обставини справи, ступінь моральних страждань позивача, короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягненню з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Що стосується розподілу судових витрат, то це питання суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимогии ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп).

В решті вимог позивача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, юридична адреса , Донецька область, м.Маріуполь, пр..Нахімова, 86.

Повний текст рішення суду складений 06.10.2022 року.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця

04.10.2022