Провадження № 2/205/365/22
04 серпня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Басової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Саруханової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровський електровозобудівний завод», треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, про зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування на розмір заробітної плати,
Позивач 14 грудня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року - 5 530,19 грн., з січня 2017 року по грудень 2017 року - 33 843,53 грн., з січня 2018 року по грудень 2018 року - 47 583,98 грн., з січня 2019 року по грудень 2019 року - 56 487,02 грн., з січня 2020 року по грудень 2020 року - 58 347,63 грн., з січня 2021 року по вересень 2021 року - 48 353,52 грн.
Позов мотивований тим, що позивач з 29 серпня 2011 року по 06 вересня 2021 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 02 листопада 2021 року позивач звернулась до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області зі зверненням про заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та 05 листопада 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 01 листопада 2021 року позивач отримала довідку форми ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу та дізналась, що за період з 29 серпня 2011 року по 06 вересня 2021 року відрахування до Пенсійного фонду здійснені відповідачем лише частково. Відповідач в період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, з 01 січня 2021 року по 06 вересня 2021 року порушив вимоги трудового законодавства, а саме: не подав даних про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України та не провів сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до зменшення страхового стажу позивача. Сума заробітної плати, з якої має бути нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає: за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року - 5 530,19 грн., з січня 2017 року по грудень 2017 року - 33 843,53 грн., з січня 2018 року по грудень 2018 року - 47 583,98 грн., з січня 2019 року по грудень 2019 року - 56 487,02 грн., з січня 2020 року по грудень 2020 року - 58 347,63 грн., з січня 2021 року по вересень 2021 року - 48 353,52 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.
Позивач письмово просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача АТ «Дніпровський електровозобудівний завод» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , заповненою 29 серпня 2011 року, остання працювала в Акціонерному товаристві «Дніпровський електровозобудівний завод» у період з 29 серпня 2011 року по 06 вересня 2021 року (а.с. 7-8).
Відповідно до Форми ОК-5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, на ім`я ОСОБА_1 , відповідачем не було нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, з 01 січня 2021 року по 06 вересня 2021 року (а.с. 14-15).
Згідно відомостей форми ОК-5 відповідачем на ім`я позивача була нарахована наступна заробітна плата: за 2016 рік - 31 323,18 грн., за 2017 рік - 33 843,53 грн., за 2018 рік - 47 583,98 грн., за 2019 рік - 56 487,02 грн., за 2020 рік - 58 347,63 грн., за 2021 рік - 48 353,52 грн.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, право на виплати зі сфери соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції.
У рішенні у справі «Міллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 р. Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 р.: якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Цей принцип було значно розширено у рішенні «Стек та інші проти Сполученого Королівства». Суд наголосив на тому, що в сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.
Стаття перша Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування містить визначення поняття загальнообов`язкового державного соціального страхування як системи прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Згідно із ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Пенсійне страхування є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Принципом загальнообов`язкового державного соціального страхування, в силу ст. 5 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є, серед інших, державна гарантія реалізації застрахованими громадянами своїх прав.
Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов`язанням щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.
Статтею 29 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачена відповідальність страховиків за невиконання або неналежне виконання умов страхування, згідно з якою вони несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством.
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суб`єктами солідарної системи є: застраховані особи, а в окремих випадках, визначених цим Законом, - члени їхніх сімей та інші особи; страхувальники; Пенсійний фонд; уповноважений банк; підприємства, установи, організації (далі - організації), що здійснюють виплату і доставку пенсій.
Статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено принципи загальнообов`язкового пенсійного страхування, якими, зокрема, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціація розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Згідно норми ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) доходу на який відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до ст. 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.
Таким чином, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач є страхувальником, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», також є платником єдиного внеску, а позивач є застрахованою особою, але не є платником єдиного внеску.
Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою нарахування єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».
Згідно з ч. 9 ст. 9 Закону обчислення і сплата єдиного внеску за працівників, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, здійснюються роботодавцями за рахунок сум, на які внесок нарахований.
Положеннями ч. ч. 2, 4, 5, 8 ст. 9 Закону передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску за минулі періоди здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Базовим звітним періодом є календарний місяць.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Пенсійний фонд України відповідно до докладених завдань, зокрема, формує та веде реєстр (облік) застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 46 Конституції України, ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. 253 КЗпП України, ст. ст. 1, 3, 7, 14-16 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1, 4, 7, 9, 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81, 141, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України,
Зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровський електровозобудівний завод» нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року - 5 530,19 грн., з січня 2017 року по грудень 2017 року - 33 843,53 грн., з січня 2018 року по грудень 2018 року - 47 583,98 грн., з січня 2019 року по грудень 2019 року - 56 487,02 грн., з січня 2020 року по грудень 2020 року - 58 347,63 грн., з січня 2021 року по вересень 2021 року - 48 353,52 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпровський електровозобудівний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 12 серпня 2022 року.
Суддя Н.В. Басова