Єдиний унікальний номер № 225/5697/21
Провадження № 2/225/77/2022
Дзержинський міський суд Донецької області
===========================================================
11 серпня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі
головуючого-судді Челюбєєва Є.В.,
за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення звернення на предмет іпотеки,
Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії-Донецького обласного управління AT «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення звернення на предмет іпотеки.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем заявлено наступне.
25 лютого 2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № К-ПИ-220314411.
Відповідно до Кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит, а саме грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. за умови сплати 17,5% річних, із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 24 лютого 2018 року.
Згідно підпункту п. 1.5 кредитного договору Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 1084,00 грн. та сплачувати проценти.
Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином, ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 130000,00 грн.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
31 жовтня 2011 Пролетарським районним судом м. Донецька по справі №2-1628/11 було винесено рішення, відповідно до якого позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом було задоволено повністю. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20.08.2018 р. було частково відновлено втрачене судове провадження по справі №2-1628/11.
Крім того, відповідно до вищезазначеного рішення суду, судом було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит в розмірі 130000,00 грн. на підставі договору № К-ПИ- 220314411 від 25.02.2008 р. зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення впродовж 120 місяців.
Станом на 04 серпня 2021 року заборгованість за Кредитним договором складає 616088,00 грн.
В забезпечення Кредитного договору від 25 лютого 2008 року між Позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № К-ПИ-220314411/1 від 25 лютого 2008 р.
Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору Позивачу в забезпечення Кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: - однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.3. Іпотечного Договору, сторони домовились, що договірна вартість Предмета іпотеки визначена за згодою сторін і складає 185992,00 грн. (сто вісімдесят п ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).
Оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору всього на загальну суму 616088,00 грн., просить звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним Договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством.
Таким чином позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, про причини неявки суд не інформували.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № К-ПИ-220314411, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит, а саме грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. за умови сплати 17,5% річних, із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 24 лютого 2018 року.
В забезпечення Кредитного договору від 25 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № К-ПИ-220314411/1 від 25 лютого 2008 р, за умовами якого позивачу в забезпечення кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: - однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька №2-1628/11 від 31.10.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/043 філії Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за кредитним договором № К-ПИ-220314411 від 25.02.2008 року в сумі 174 173,64 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на день звернення до суду з позовом 15.08.2011 року заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 становить в розмірі 174 173,64 грн., та складається з заборгованості за прострочений залишок за кредитом 118 076,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 48 703,35 грн., пеня 7394,29 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20.08.2018 у справі № 225/3639/18, судове провадження по цивільній справі №2-1628/11 від 31.10.2011 в частині змісту рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 31.10.2011 відновлено.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Окрім того суд також враховує правовий висновок Великої палати Верховного суду викладений в постанові від 18 вересня 2018 по справі № 921/107/15-г/16, а саме, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З огляду на зазначене, установивши, що заборгованість за кредитним договором № К-ПИ-220314411 від 25.02.2008 ОСОБА_1 не погашена, суд доходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 перед позивачем невиконаного грошового зобов`язання.

Разом з тим, позивач зазначає, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 616 088,00 грн., яка складається з:

-118076,00 грн.- прострочена заборгованість за основним боргом;

-82670,41 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

-65487,43 грн. - пеня;

-153958,29 грн. - втрати від інфляції на суму простроченого кредиту;

-143863,74 грн. - втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів;

-27342,08 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту;

-24690,05 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

З таким розрахунком суд не може погодитися, з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки та пеню за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Так, рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька №2-1628/11 від 31.10.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/043 філії Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за кредитним договором № К-ПИ-220314411 від 25.02.2008 року в сумі 174 173,64 грн., що складається з заборгованості за прострочений залишок за кредитом 118 076,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 48 703,35 грн., пеня 7394,29 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до загальної суми заборгованості має бути включені сума процентів за користування кредитом та сума пені, яка визначені судовим рішенням від 31.10.2011, а саме: процентів у розмірі 48703,35 грн., пені у розмірі 7394,29 грн., в той же час проценти та пеня нараховані після ухвалення вказаного рішення не можуть входити до складу загальної заборгованості за кредитом, їх нарахування є безпідставним, оскільки банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Крім того, позивач в загальну суму заборгованості за кредитним договором включив 3 % річних в сумі 27342,08 грн. на суму простроченого кредиту, 24690,05 грн. на суму нарахованих та несплачених процентів та інфляційні збитки у розмірі 153958,29 грн. на суми простроченого кредиту та 143863,74 грн. на суму нарахованих та несплачених процентів.

З огляду на вказане, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача перед позивачем за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості.

З огляду на зазначене, установивши, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 не погашена, її розмір складає 118 076,00 грн. (сума основної заборгованості по кредиту) та 48703,35 грн. (сума процентів за користування кредитом), суд доходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 перед позивачем невиконаного грошового зобов`язання, що дає підстави для застосування ст. 625 ЦК України та нарахування 3 % річних від простроченої суми та інфляційних збитків, які входять до складу грошового зобов`язання.

Позивачем розраховано розмір 3 % річних, який складає 27342,08 грн. на суму простроченого кредиту, 24690,05 грн. на суму нарахованих та несплачених процентів.

Судом здійснений розрахунок 3 % річних за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Сума заборгованості 118 076,00 грн. (сума основної заборгованості по кредиту), дата початку нарахування 03.09.2018, дата закінчення нарахування 03.09.2021 (день подачі позову), кількість днів 1097.

Відсоткова ставка:3% річних.

118076,00 грн. х 3%/100%/365 днів х 1097 днів = 10 636,55 грн.

Сума заборгованості 48703,35грн.(сума процентів за користування кредитом), дата початку нарахування 03.09.2018, дата закінчення нарахування 03.09.2021 (день подачі позову), кількість днів 1097.

Відсоткова ставка:3% річних.

48703,35 грн. х 3%/100%/365 днів х 1097 днів = 4 387,30 грн.

Отже 3% річних на суму простроченого кредиту складають 10636,55 грн. та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 4387,30 грн.

Позивачем розраховано розмір інфляційних збитків, який складає 153958,29 грн. - сума втрат від інфляції на сум простроченого кредиту; 143863,74 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів.

Судом здійснений розрахунок інфляційних збитків за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Сума заборгованості 118076,00 грн. (сума основної заборгованості по кредиту).

Місяці прострочення вересень 2018-вереень 2021.

Індекси інфляції за вказаний період відповідно: 101.7, 101.4, 101, 100.5, 100.9, 101, 100.7, 99.5, 99.4, 99.7, 100.7, 100.7, 100.1, 100.2, 99.7, 100.8, 100.8, 100.3, 100.2, 99.4, 99.8, 100.5, 101, 101.3, 100.9, 101.3, 101, 101.7, 100.7, 101.3, 100.2, 100.1, 99.8, 101.2.

Сукупний індекс інфляції: 122,22

((118076,00 грн. х 122,22)/100% - 118076,00 грн. = 26 236.49 грн.

Сума заборгованості 48703,35 грн. (сума процентів за користування кредитом)

Місяці прострочення вересень 2018-вереень 2021.

Індекси інфляції за вказаний період відповідно: 101.7, 101.4, 101, 100.5, 100.9, 101, 100.7, 99.5, 99.4, 99.7, 100.7, 100.7, 100.1, 100.2, 99.7, 100.8, 100.8, 100.3, 100.2, 99.4, 99.8, 100.5, 101, 101.3, 100.9, 101.3, 101, 101.7, 100.7, 101.3, 100.2, 100.1, 99.8, 101.2.

Сукупний індекс інфляції: 122,22

((48703,35 грн. х 122,22)/100% - 48703,35 грн. = 10 821.81грн.

Отже, сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту складає 26236,49 грн., а сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів складає 10821,81 грн.

Отже заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 211231,94 грн., з яких: 118076,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 48703,35 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 7394,29 грн. заборгованість за пенею, 26236,49 грн. втрати від інфляції на суму простроченого тіла кредиту, 10821,81 грн. втрати від інфляції на суму прострочених відсотків, 10636,55 грн. 3% річних від суми простроченого тіла кредиту, 4387,30 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Крім того, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до п. 6.1 іпотечного договору, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно умов якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання ОСОБА_1 , що випливає з кредитного договору № К-ПИ-220314411 від 25.02.2008, передав в іпотеку, а іпотекодержавець прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором предмет іпотеки, а саме: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків, передбачених цим Договором та/або у випадку невиконання Боржником своїх обов`язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно із кредитним договором всього на загальну суму 211231,94 грн., позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно із чинним законодавством.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

З огляду на вищенаведене, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

Разом з тим, суд враховує, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (місцезнаходження: м. Краматорськ, вул. Сіверська, 54, ) до ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення звернення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору №К-ПИ-22034411/1 від 25.02.2008, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К-ПИ-220314411 від 25.02.2008 у сумі 211231,94 грн., з яких: 118076,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 48703,35 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 7394,29 грн. заборгованість за пенею, 26236,49 грн. втрати від інфляції на суму простроченого тіла кредиту, 10821,81 грн. втрати від інфляції на суму прострочених відсотків, 10636,55 грн. 3% річних від суми простроченого тіла кредиту, 4387,30 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у сумі 512,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у сумі 512,29 грн.

Зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на прилюдних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв