Справа №: 164/1900/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Шумік О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що 20 листопада 2011 року Оконською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 4. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони фактично проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими. Фактично їх сім`я розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сім`я розпалась з вини відповідача, ОСОБА_1 просила шлюб між ними розірвати, малолітніх дітей залишити у неї на проживанні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у поданій до суду заяві, вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер, а тому настоює на його розірванні та просила малолітніх дітей залишити у неї на проживанні. Підтвердила, що вона з відповідачем з квітня 2022 року проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Діти залишилися проживати разом з ОСОБА_1 , якою створені належні умови для проживання дітей за місцем її проживання в АДРЕСА_1 . Вона має відповідний дохід для їх утримання. Подальше проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливими. ОСОБА_1 переконана, що надання терміну для примирення нічого не змінить в їх стосунках. З позовом до відповідача про розірвання шлюбу вона звертається другий раз, оскільки попередні завіряння ОСОБА_2 змінити свою поведінку та ставлення до сім?ї не справдилися. В зв?язку з цим, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, додала, що з червня 2022 року син ОСОБА_4 проживає за місцем проживання відповідача. ОСОБА_2 , якому відомо про рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей, не відпускає сина на проживання до позивача, налаштовує малолітню дитину проти ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, підтвердив, що спільне життя у відповідача з позивачем не склалося. Вони з квітня 2022 року проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про їх місце проживання між ними немає. Проти розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 не заперечував, оскільки переконаний, що їх сім`я розпалася і заходи щодо примирення ніякого результату не дадуть. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу один до одного. Вважає, що син ОСОБА_5 має залишитися на проживанні з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки, на його думку, з ним сину буде краще. Про рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей відповідачу відомо, але він з вказаним рішенням не згідний, так як, на думку ОСОБА_2 , саме з ним сину буде краще.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом положень ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Згідно з ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантуються кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 1-3 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до до ч. 1-2 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2011 року Оконською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис № 4. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. Вони з квітня 2022 року проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Спору про їх місце проживання між ними немає. Діти залишилися проживати разом з позивачем ОСОБА_1 . За місцем проживання як позивача, так і відповідача створені належні умови для проживання дітей. Позивач ОСОБА_1 цікавиться життям дітей, їх навчанням у школі, займається їх вихованням, не створює відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми. З червня 2022 року відповідач забрав сина ОСОБА_5 на проживання до себе і, незважаючи на рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей, не відпускає сина на проживання до позивача, налаштовує малолітню дитину проти ОСОБА_1 . Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом в ході розгляду справи письмових доказів, зокрема, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2011 року, свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 11 лютого 2020 року та серії НОМЕР_3 від 11 лютого 2020 року, висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків, який затверджено рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області № 114 від 16 червня 2022 року.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім`я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей.

Виходячи із інтересів малолітніх дітей, беручи до уваги їх вік, а також враховуючи бажання батьків та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків, який затверджено рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області № 114 від 16 червня 2022 року, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір?ю ОСОБА_1 . При цьому суд бере до уваги як ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, наявність за їх місцем проживання належних умов для проживання дітей, так і особисту прихильність дітей до кожного з батьків, а також вік дітей, їх інтереси та бажання проживати з матір?ю. При вирішенні заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд також бере до уваги, що батьки зобов?язані поважати дітей та їх вибір, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей, що позивач, відповідач та їх діти не позбавляються права на безперешкодне спілкування між собою.

За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду, а також на рахунок ГУК у Волин.обл/смт Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA0003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 992 гривень 40 копійок судового збору, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 7, 110, 112, 141, 150, 153, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 20 листопада 2011 року Оконською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 4, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від якого є двоє малолітніх дітей, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище - ОСОБА_7 .

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір?ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев?ятсот вісім) гривень судового збору, а також на рахунок ГУК у Волин.обл/смт Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA0003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 992 (дев?ятсот дев?яносто дві) гривень 40 копійок судового збору, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2022 року.

Суддя районного суду О.В. Невар