Провадження № 22-ц/802/750/22 Категорія: 60 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_7 . Відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є її рідними сестрами. Вона та відповідачі є єдиними спадкоємцями за законом померлих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Позивач зазначала, що за життя матір ОСОБА_6 склала заповіт, у якому, зокрема, розпорядилася всі свої земельні ділянки заповісти їй.

Позивач також вказувала, що батькові та матері належав ряд земельних ділянок щодо яких нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на: 1) 2/3 частки від 1/2 частки земельної ділянки площею 2,95 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її дочки ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право власності на землю серії Ш-ВЛ № 034396, виданого 02 вересня 2000 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області; 3) 2/3 частки земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право власності на землю серії Ш-ВЛ № 034396, виданого 02 вересня 2000 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області; 4) 2/3 частки земельної ділянки площею 2,97 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право власності на землю серії П-ВЛ № 033725, виданого 06 квітня 1999 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області; 5) 2/3 частки земельної ділянки площею 0,74 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 252414, виданого 29 листопада 2007 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області; 6) 2/3 частки земельної ділянки площею 3,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії П-ВЛ № 033578, виданого 06 квітня 1999 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 2,95 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер №:04:000:1455, яка розташована на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер відсутній, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ № 034396, виданого Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області 02 березня 2000 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер невідомий, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ № 034396, виданого Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області 02 березня 2000 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,74 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0245, яка розташована на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 3,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер невідомий, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 033578, виданого 06 квітня 1999 року Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер невідомий, яка належала ОСОБА_7 , скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 у цій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на 1/3 частки зазначеної земельної ділянки, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що із вказаною вимогою позивач звернулася до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якої вона заявляла у суді першої інстанції, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду відповідачем ОСОБА_5 оскаржується лише в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер невідомий, яка належала ОСОБА_7 , тому в іншій частині це рішення апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх смерть серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2019 року та серії НОМЕР_2 від 15 січня 2006 року (а.с.7, 8).

Позивач ОСОБА_3 , відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є рідними сестрами та єдиними спадкоємцями за законом померлих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Судом також встановлено, що померлому ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ № 034396, виданого Одерадівською сільською радою Луцького району Волинської області 02 березня 2000 року, належала земельна ділянка площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер невідомий (а.с.28).

Як слідує зі змісту державного акту на вищенаведену ділянку, вона набута спадкодавцем ОСОБА_7 в порядку безоплатної приватизації, а тому, за правилами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України, є роздільним (особистим) майном цієї особи, яке не входило до складу спільної сумісної власності подружжя.

За життя ОСОБА_7 заповіту не залишав і спадщину після його смерті у встановленому порядку шляхом подання відповідних заяв нотаріусу прийняли ОСОБА_6 (жінка) та відповідач ОСОБА_4 (дочка). Вказані обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2019 року у цивільній справі № 161/14262/18 (а.с.13-16).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли лише ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4 , а тому після його смерті останнім належало по 1/2 частки спірної земельної ділянки. Спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому порядку шляхом подання відповідних заяв нотаріусу прийняли ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.133 зворот, 137).

Отже, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшло лише 1/2 цієї ділянки, з яких 2/3 успадкувала ОСОБА_3 , а по 1/6 відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Ураховуючи ту обставину, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були непрацездатними за віком, тому вони відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу ОСОБА_3 належить 1/3 (4/12) частка у спірній земельній ділянці (1/2 х 2/3), відповідачу ОСОБА_4 7/12 (1/2 + (1/6 х 1/2) частки, а відповідачу ОСОБА_5 1/12 (1/6 х 1/2) частка.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Наведені відповідачем ОСОБА_5 в апеляційній скарзі доводи про те, що із позовною вимогою про визнання права власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер невідомий, яка належала ОСОБА_7 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_3 звернулася лише 07 вересня 2021 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2019 року у цивільній справі № 161/14262/18 встановлено факт прийняття спадщини, в тому числі і спірної земельної ділянки, після смерті ОСОБА_7 у встановленому законом порядку шляхом подання відповідних заяв нотаріусу Костюк Л. У. та відповідачем ОСОБА_4 , які її успадкували у рівних частинах. Право на спадщину, у тому числі і на 1/2 частину вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникло у позивача в день відкриття спадщини, яку вона прийняла шляхом подання відповідної заяви нотаріусу 08 серпня 2016 року (а.с.133 зворот). Враховуючи положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, позивачем не пропущено строк позовної давності, про що заявляє відповідач. Разом з тим, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії від 04 жовтня 2019 року на яку посилається відповідач ОСОБА_5 і з часу постановлення якої, на думку відповідача, ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права, не пов`язана із часом коли у позивача виникло право на спадкування, яке вона реалізувала шляхом подання відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 .

Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у вказаній частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: