Справа № 127/9533/21
Провадження № 22-ц/801/975/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуСправа № 127/9533/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страху-вання України у Вінницькій області Павлова В. Г., представника позивачки ОСОБА_1 ад-воката Кашпрук О. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у по-рядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соці-

ального страхування України у Вінницькій області про визначення стажу за

вислугу років, скасування наказів, стягнення недоплаченої надбавки за вис-

лугу років та недоплаченої щомісячної премії, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою в. о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Власюк Ірини Василівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Медяної Ю. В., повний текст якого складений 31 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Укра-їни у Вінницькій областіпро визначення стажу за вислугу років, скасування наказів, стяг-нення недоплаченої щомісячної надбавки за вислугу років, недоплаченої щомісячної премії, зобов`язання вчинити дії. З урахуванням заяви про зміну/уточнення предмету позову від 10 червня 2021 року,позов обгрунтований наступними обставинами. Згідно з наказом від 25 липня 2017 року № 189-к/тр позивачка прийнята відповідачем на роботу з 01 серпня 2017 року на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та гос-подарського забезпечення; на даний час вона займає посаду головного спеціаліста відділу ор-ганізації роботи, документообігу в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального стра-хування України у Вінницькій області. Наказом відповідача від 05 січня 2018 року № 18-ОД ОСОБА_1 встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 5% до посадового окладу, наказом від 26 вересня 2019 року № 426-к/тр їй встановлена надбавка за вислугу років у роз-мірі 10% до посадового окладу. 27 лютого 2020 року, 14 січня 2021 року позивачка звер-талася до роботодавця із заявами про перерахунок трудового стажу для призначення надбав-ки за вислугу років, в останньому зверненні просила встановити надбавку за вислугу років з перерахунком усіх платежів за період з 01 січня 2018 року з урахуванням попереднього стажу роботи, про який йшлося у першій заяві. Листом відповідача від 11 лютого 2021 року № 241-11 ОСОБА_1 відмовлено у врахуванні стажу роботи на попередніх посадах. Проте позивачка стверджує, що стаж її роботи у державних органах, організаціях соціальної сфери та комунальної власності, у тому числі в органах соціального страхування з 18 липня 2000 року по 15 липня 2013 року, з 29 січня 2015 року по 19 січня 2016 року, з 02 серпня 2016 ро-ку по 01 січня 2018 року становить 14 років 4 місяці. ОСОБА_1 стверджувала, що відпо-відач повинен зарахувати до стажу її роботи, що дає право на виплату надбавки за вислугу років, періоди роботи з 18 липня 2000 року по 17 січня 2002 року на посаді директора Інфор-маційно-обчислювального центру по обслуговуванню установ та організацій системи соці-ального захисту населення Вінницької області, з 18 січня 2002 року по 22 грудня 2011 року на посаді директора Обласної комунальної організації «Інформаційно-обчислювальний центр по обслуговуванню установ соціального захисту населення», з 23 грудня 2011 року по 15 липня 2013 року на посаді директора Обласної комунальної організації «Інформаційно-об-числювальний центр по обслуговуванню установ соціального захисту», з 29 січня 2015 року по 09 лютого 2015 року на посаді начальника відділу моніторингу надання пільг та компен-сацій Управління державних соціальних допомог Департаменту соціальної політики Він-ницької обласної державної адміністрації, з 09 лютого 2015 року по 19 січня 2016 року на по-саді заступника директора Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління з питань соціального обслуговування населення. По-силаючись на Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соці-ального страхування України, затверджене постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року № 14, постанову про внесення змін до вказаного Положення, затверджену правлінням Фонду від 10 жовтня 2017 року № 52, ОСОБА_1 стверджувала про належну їй щомісячну надбавку за вислугу років з 01 січня 2018 року, яка повинна їй виплачуватися, у розмірі 20%, тому просила суд позов задоволити у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2022 року позовзадоволений частково ( т. 2, а. с. 2 - 11 ). Управління виконавчої дирекції Фонду соціа-льного страхування України у Вінницькій області зобов`язане зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що згідно з підпунктом 3.2.3 пункту 3.2. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року дає право на виплату надбавки за вислугу років, періоди роботи з 18 липня 2000 року по 17 січня 2002 року на посаді директора Інформаційно-обчислювального центру по обслуго-вуванню установ та організацій системи соціального захисту населення Вінницької області, з 18 січня 2002 року по 22 грудня 2011 року на посаді директора Обласної комунальної ор-ганізації «Інформаційно-обчислювальний центр по обслуговуванню установ соціального за-хисту населення», з 23 грудня 2011 року по 15 липня 2013 року на посаді директора Обласної комунальної організації «Інформаційно-аналітичний центр по обслуговуванню установ соціального захисту», з 29 січня 2015 року по 09 лютого 2015 року на посаді начальника від-ділу моніторингу надання пільг та компенсацій Управління державних соціальних допомог Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, з 09 лютого 2015 року по 19 січня 2016 року на посаді заступника директора Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління з питань соціального обслуговування населення. Скасовані накази Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 05 січня 2018 року № 18-ОД «Про встановлення надбавок за вислугу років працівникам управління та відділень управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області» в частині встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року у розмірі 5% до посадового окладу та від 26 вересня 2019 року № 426-к/тр «Про встановлення надбавок за вислугу років працівникам управління та відділень Управління виконавчої дирекції ФСС України у Він-ницькій області» у частині встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року у розмірі 10% до посадового окладу. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 28575,30 гривень недоплаченої надбавки за вислугу років за період часу з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року та 7746,21 гривень недоплаченої щомісячної премії за період часу з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду першої інстанції від 21 березня 2022 року стягнуто з Управління вико-навчої дирекції ФСС України у Вінницькій області на користь держави судовий збір у роз-мірі 3632,00 гривень, судовий збір у розмірі 908,00 гривень компенсований за рахунок дер-жави. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області на ко-ристь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 11840,00 гривень.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року ви-правлені описки у рішенні від 21 березня 2022 року, сьомий та восьмий абзаци резолютивної частини рішення викладені у наступній редакції: «Стягнути з Управління виконавчої дирек-ції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 су-довий збір у розмірі 2724,00 гривні. Судовий збір, сплачений у розмірі 908,00 гривень, за-лишити за позивачем». Зазначена дата складання повного тексту рішення суду «31.03.2022» замість невірної дати «31.03. 2021».

Не погоджуючись з ухваленим 21 березня 2022 року рішенням суду першої інстанції, в. о. начальника Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області Власюк І. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Представник відповідача в особі в. о. керівника зазначає, що рішення є незаконним, необгрунтованим, при його ухваленні судом порушені норми матеріального, процесуального права. Суд безпідставно не задоволив клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог щодо зобов`язання Управління зарахувати до стажу роботи позивачки відповідні періоди роботи, скасування наказів у частині встановлення ОСОБА_1 надбавок за вислугу років у відповід-ному розмірі. Висновок суду у цій частині рішення є помилковим, не грунтується на матері-алах справи, у задоволенні вказаних вимог має бути відмовлено у зв`язку з пропуском три-місячного строку звернення до суду. Крім цього, не всі посади, за місцем роботи яких ОСОБА_1 просить певні періоди зарахувати до її стажу роботи, підтверджені належним чином, її твердження у цій частині не відповідають записам у трудовій книжці, інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Викладене стосується роботи позивачки з 18 січня 2002 року по 22 грудня 2011 року на посаді директора Обласної комунальної організації «Інформаційно-обчислювальний центр по обслуговуванню установ соціального захисту населення». Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 надбавки за вислугу років та неплаченої щомісячної премії, то стимулювання оплати праці, яким є надбавка за вислугу років, урегульоване Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників ФСС України, затвердженим поста-новою правління Фонду від 08 лютого 2017 року № 14 у редакції постанови правління Фонду від 10 жовтня 2017 року № 52 зі змінами. Згідно із зазначеним Положенням як внутрішнім регуляторним локальним актом питання визначення стажу роботи, встановлення надбавки за вислугу років відносяться до виключної компетенції начальника Управління. Оскаржуваним рішенням суду нівельовано визначені Положенням підстави виплати надбавок за вислугу років та порядок їх встановлення, що не може бути правомірним.

Позивачка, її адвокат скористалися визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2022 року, та 15 липня 2022 року подали відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначають про законність, обгрунто-ваність рішення суду першої інстанції, які не спростовуються доводами апеляційної скарги. За твердженням сторони позивачки визначені підпунктами 3.2.3, 3.2.4 підстави для зараху-вання стажу роботи у виконавчій дирекції Фонду, її робочих органах є самостійними під-ставами. Зарахування стажу лише за останнім місцем роботи Положенням не вимагається як-що прийняття на роботу до органів ФСС України здійснено у порядку переведення. Суд першої інстанції дійшов переконання про наявність для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів з 18 липня 2000 року по 15 липня 2013 року, з 29 січня 2015 року по 19 січня 2016 року, що дає право на виплату надбавки за вислугу років, на яку вона претендує. Працівник не несе відповідальність за недоліки ведення його трудової книжки по місцю роботи. Норми розділу ІІІ Положення № 52 не визначають право начальників управлінь встановлювати надбавки працівникам за вислугу років, це є їхнім обов`язком. Виконавча дирекція Фонду не вправі тлумачити виданий правлінням Фонду нормативно-правовий акт. Згідно з нормами Положення встановлення надбавки здійснюється виключно наказом керів-ника. Комісії з питань визначення стажу працівників можуть створюватися у разі необхід-ності. Трудові правовідносини між позивачкою та керівником управління не наділяють ос-таннього повноваженнями прийняття рішень про відмову у реалізації права на встановлення і виплату надбавки за вислугу років. Доводи відповідача щодо отримання ОСОБА_1 від-мови у перерахунку стажу ще у травні 2020 року безпідставні, оскільки вона не отримала письмової відповіді Управління на власну заяву від 27 лютого 2020 року. І лише отримавши письмову відповідь Управління 11 лютого 2021 року вона звернулася у суд. ОСОБА_1 , її адвокат Кашпрук О. В. просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення відповідно представ-ників сторін у справі на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази у їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що подана відповідачем апеляційна скарга підлягає задоволенню, ос-каржуване рішення суду першої інстанції належить скасувати як помилкове, ухвалене з по-рушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрун-тованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

У цій цивільній справі встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно з копією протоколу від 05 січня 2018 року № 1 засідання спеціальної комісії з питань визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років працівникам управління та відділень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області вказана комісія, розглянувши матеріали про підтвердження стажу роботи головного спеціаліста відділу організаційної, адміністративно-господарської роботи та доку-ментального забезпечення ОСОБА_1 , визначила, що вона працювала у виконавчій дирекції ВОВ ФСС з ТВП у період з 02 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року, в управлінні ВД ФСС України у Вінницькій області з 01 серпня 2017 року по 01 січня 2018 року, її загальний стаж роботи, який ураховується для встановлення надбавки за вислугу років, станом на 01 січня 2018 року становив 1 рік 4 місяці. Наказом Управління виконавчої дирекції ФСС Укра-їни у Вінницькій області від 05 січня 2018 року № 18-ОД про встановлення надбавок за ви-слугу років працівникам ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 5-ти відсотків до посадового окладу.

Відповідно до копії протоколу від 25 вересня 2019 року № 9 засідання спеціальної ко-місії з питань визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років пра-цівникам відповідача, ураховуючи, що ОСОБА_1 у період з 02 серпня 2016 року по 27 квітня 2017 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку ВОД ФССТВП, з 27 квітня 2017 року по 31 липня 2017 року - на посаді головного спе-ціаліста відділу кадрового та адміністративно-господарського забезпечення ВОД ФСС ТВП, з 01 серпня 2017 року по 02 січня 2018 року - на посаді головного спеціаліста відділу орга-нізаційної роботи документообігу та господарського забезпечення управління ВД ФСС Укра-їни у Вінницькій області, з 02 січня 2018 року по 01 липня 2018 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, адміністративно-господарського та до-кументального забезпечення УВД ФСС України у Вінницькій області, з 01 квітня 2019 року працює на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та документообігу УВД ФСС України у Вінницькій області, комісія установила, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 , який враховується для встановлення надбавки за вислугу років станом на 25 вересня 2019 року становив 3 роки 1 місяць 24 дні. Наказом Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області від 26 вересня 2019 року № 426-к/тр позивачці з 01 ве-ресня 2019 року встановлена надбавку за вислугу років у розмірі 10-ти відсотків до посадо-вого окладу.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до керівника УВД ФСС України у Він-ницькій області із заявою про перерахунок її трудового стажу, просила урахувати у стаж, що дає право на надбавку за вислугу років, період її роботи у Обласній комунальній організації ( ОКО ) «Інформаційно-обчислювальний центр по обслуговуванню установ соціального захисту населення» та у Департаменті соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, здійснити перерахунок усіх належних їй виплат за період з 01 січня 2018 року по дату цього звернення. Відповідно до копії протоколу від 06 травня 2020 року засідання спеціальної комісії з питань визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років працівникам УВД ФСС України у Вінницькій області та його відділень, де була при-сутньою та виступала запрошена ОСОБА_1 , за результатами голосування членів комісії щодо проведення перерахунку стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років та врахування стажу роботи на попередніх зазначених у заявах ОСОБА_1 роботах, лише один член комісії голосував за те, аби провести перерахунок стажу її роботи, решта три члени комісії проголосували проти такого перерахунку. Як наслідок позитивне рішення щодо ОСОБА_1 про те, аби провести перерахунок стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років не було прийняте.

14 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернулася із заявою до керівника ВД ФСС України у Вінницькій області про перерахунок трудового стажу, який дає право на встанов-лення надбавки за вислугу років, просила, урахувавши час її роботи у ОКО «Інформаційно-обчислювальний центр по обслуговуванню установ соціального захисту населення» та у Департаменті соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, відповідно здійснити перерахунок усіх виплат за період з 01 січня 2018 року. 11 лютого 2021 року відповідачем надана ОСОБА_1 відповідь на її повторне звернення за вих. № 241-11, де їй нагадано, що 06 травня 2020 року на засіданні спеціальної комісії з питань визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років відмовлено у зарахуванні до стажу роботи час на попередніх посадах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги, з якими вона звернулася в суд, є доведеними та обгрунтованими.

Проте такі висновки є помилковими.

Між сторонами у справі виник спір з приводу обрахування трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на отримання надбавки за вислугу років.

Частиною другою статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запрова-дження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенса-ційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями са-мостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законо-давством, генеральною та галузевими ( регіональними ) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладений, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Питання оплати праці працівників Фонду соціального страхування України урегульо-ване Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженим постановою правління Фонду від 10 жовтня 2017 року № 52 ( далі - Положення ). Це Положення визначає умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управлінь вико-навчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень, управлінь у районах та містах обласного значення.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 6 Закону України «Про загально-обов`язкове державне соціальне страхування» рішення правління Фонду, прийняте у межах його компетенції, є обов`язковим для виконання. Такі рішення є регуляторними актами, роз-робляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

У пункті 1.2 Положення визначено, що структура фонду оплати праці працівників Фонду включає наступні складові: посадовий ( місячний ) оклад; надбавка за вислугу років; доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника ( тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу ); доплата водіям ( за інтенсивність праці, ненормований робочий день, класність ); щомісячна премія; одноразова премія; матеріальна допомога на оздоровлення; для вирішення соціально-побутових питань.

Пунктом 1.3 Положення визначено, що працівникам Виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів встановлюються посадові ( місячні ) оклади, щомісячна надбавка за вислугу років, виплачується премія за результатами роботи, одноразові премії, матеріальна допомога, здійснюються доплати відповідно до цього Положення.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Положення щомісячна надбавка за вислугу років у від-сотках до посадового окладу у залежності від стажу роботи у Виконавчій дирекції Фонду, її робочих органах встановлюється працівникам, у таких розмірах: від 1 року до 3 років - 5%, від 3 років до 5 років - 10%, від 5 років до 7 років - 15%, від 7 років і більше - 20 %. До ста-жу роботи зараховується: час роботи в органах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а за період до його створення - Фонду соціального страхування України, правонаступником якого був Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Розміри щомісячних надбавок за вислугу років встановлюються началь-ником управління.

Обов`язковість виплати надбавки за вислугу років не передбачена жодним законодав-чим актом, не є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, вона є додатковим стиму-люванням оплати праці, яку роботодавець визначив для своїх працівників локальним актом, а питання визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років є вик-лючною компетенцією начальника Управління.

Підпунктами 3.2.2, 3.2.3 пункту 3.2 Положення передбачено, що до стажу роботи зара-ховується час, протягом якого працівник перебував у трудових відносинах з Виконавчою ди-рекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профе-сійних захворювань України, її робочими органами ( а за період до його створення - Фонду соціального страхування України, правонаступником якого був Фонд соціального страхуван-ня з тимчасової втрати працездатності ), час роботи в державних органах, установах, орга-нізаціях, відомствах соціальної сфери або робота у сфері соціального захисту ( у т. ч. у профспілкових об`єднаннях та об`єднаннях роботодавців, в органах місцевого самовряду-вання ), в установах, організаціях, підприємствах державної та комунальної власності, на посадах, до сфери діяльності яких відносились питання соціального захисту.

Апеляційний суд вважає доцільним ще раз підкреслити, що питання визначення стажу роботи та встановлення надбавок за вислугу років відноситься до виключної компетенції відповідача, тому суд першої інстанції оскаржуваним рішенням безпідставно самостійно ви-значив стаж роботи позивачки, що надає право на надбавку за вислугу років.

Розділ ІІІ Положення встановлює не лише підстави для отримання надбавки, але й певний порядок її встановлення. У разі необхідності створюється комісія з питань визна-чення стажу, який дає право на отримання надбавки за вислугу років. У чіткій відповідності з установленим порядком відповідачем ОСОБА_1 установлена надбавка. Якщо вона була незгодна з наказами відповідача щодо визначення їй відповідних надбавок за вислугу років у 5% від посадового окладу наказом від 05 січня 2018 року № 18-ОД, у розмірі 10% від посадового окладу наказом від 26 вересня 2019 року № 426-к/тр, вона мала право звернутися у суд з оскарженням цих наказів у встановлений законом тримісячний строк. Однак, своє-часно такі дії ОСОБА_1 не вчинені.

КЗпП України встановлює строки позовної давності, ці питання законодавчо чітко уре-гульовані. Так, КЗпП України визначено, що працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлу-мачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рати-фікованої Законом від 07 липня1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав лю-дини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції», що є частиною національного законодавства України, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосу-вання строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, що є невід`ємною складовою верховенства права; захищати по-тенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у да-лекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу ( пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» ).

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами, іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень. Такий висновок слідує з постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

Як наслідок, у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо зарахування до стажу роботи пев-них періодів її роботи, скасування наказів про встановлення їй надбавок у відповідних роз-мірах за вислугу років належить відмовити через пропуск нею тримісячного строку звернен-ня до суду із зазначеними вимогами. Наразі, з огляду на зазначене, не можуть бути задово-лені й вимоги позивачки про стягнення з Управління на її користь недоплаченої надбавки за вислугу років у сумі 28575,30 гривень та недоплаченої щомісячної премії в сумі 7746,21 гривень, зобов`язання відповідача встановити їй щомісячну надбавку до посадового окладу у розмірі 20% посадового окладу, скасування існуючих наказів про встановлення 5% та 10% щомісячної надбавки до посадового окладу як похідних від вимог про зарахування роботи на попередніх посадах до стажу роботи, що дає право на вказані виплати.

Не дивлячись на клопотання про застосування у вирішенні цього спору строку позовної давності, суд першої інстанції не надав належної та об`єктивної оцінки цьому клопотанню, хоча, з огляду на трудовий характер правовідносин між сторонами у справі, мав би застосу-вати цей строк як преклюзивний з власної ініціативи.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала відповідачу заяву про перерахунок її тру-дового стажу, починаючи з 01 січня 2018 року, врахування часу її роботи на попередніх поса-дах. Уже на день цього звернення позивачці було відомо про порушення її права, за її ж твер-дженням, на встановлення надбавки за вислугу років; вона вважала, що є підстави для про-ведення перерахунку стажу та самої такої надбавки. Надбавку за вислугу років ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року отримувала у розмірі 5% до посадового окладу, з 01 вересня 2019 року у розмірі 10% до посадового окладу. Звернення позивачки 14 січня 2021 року із повторною аналогічною заявою до відповідача про здійснення перерахунку її трудового стажу, почи-наючи з 01 січня 2018 року, не змінює тієї об`єктивної обставини, що їй було відомо ще ста-ном на лютий 2020 року про неврахування у стаж її роботи певних періодів роботи до того, як вона стала працювати у відповідача.

На засіданні 06 травня 2020 року спеціальної комісії з питань визначення стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років працівникам Управління, його відділень, де брала участь сама позивачка у якості запрошеної особи та виступала з доведенням своєї вимоги ( т. 1, а. с. 129 - 131 ), заява ОСОБА_1 не була задоволена, оскільки простою біль-шістю голосів членів комісії прийнято рішення проти перерахунку стажу її роботи. Отже, починаючи з 06 травня 2020 року позивачка була достеменно обізнана про негативне вирі-шення її клопотання з перерахунку стажу роботи, що дає право на надбавку у 20% до її поса-дового окладу. І на повторне аналогічне звернення ОСОБА_1 листом Управління від 11 лютого 2021 року № 241-11 їй нагадано, звернуто її увагу на відповідне негативне для неї рішення спеціальної комісії ще 06 травня 2020 року. Тому посилання сторони позивачки на ту обставину, що їй стало відомо про відмову у проведенні перерахунку стажу роботи для встановлення надбавки за вислугу років лише з листа Управління від 11 лютого 2021 року № 241-11 є безпідставним, таким, що суперечить фактичними обставинами справи.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися безпосередньо до суду із заявою про вирішення трудового спору у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Не обмежуються строком звернення до суду лише вимоги про стягнення заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду вважає позицію сторони позивачки безпідставною у повному обсязі. У даному випадку належить урахувати вимоги цивільного процесуального законодавства стосовно змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з при-чин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до норм статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправиль-ним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав лю-дини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежнос-ті від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прий-нятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заяв-ником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За наслідками апеляційного перегляду цієї справи на виконання норм статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають прерозподілу між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. При вирішенні пи-тання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: чи пов`язані ці витрати з роз-глядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирі-шення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачкою заявлені у суд п`ять позовних вимог. Лише одна з них, що стосується стяг-нення недоплаченої надбавки за вислугу років та щомісячної премії, не підлягає до оплати судовим збором у дохід держави. Решта чотири позовних вимоги підлягали оплаті судовим збором, що й було зроблено стороною позивачки на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 16 квітня 2021 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 25 травня 2022 року відповідачем доплачений судовий збір у розмірі 362,00 гривень, загалом у дохід держави ним сплачений судовий збір у сумі 6810,00 гривень. Отже, з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 5448,00 гривень. Решту суми судового збору у розмірі 1362,00 гривень належить компенсувати за рахунок держави. Судові витрати з оплати про-фесійної правничої допомоги повинні бути залишені за позивачкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про непра-вильне застосування судом першої інстанції у вирішенні даного спору норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є помилковим, тому апеляційна скарга відповідача під-лягає задоволенню.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в. о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Власюк Ірини Василівни задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визначення стажу за вислугу років, скасування наказів, стягнення недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплаченої щомісячної премії, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифі-каційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Управ-ління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, , м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, сплачений у дохід держави судовий збір у сумі 5448,00 гривень ( п`ять тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 коп. ), 1362,00 гривні су-дового збору компенсувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський