Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
381/347/20: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 08.11.2022
Номер судового провадження: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/347/20 Головуючий у 1-й інст. - Осаулова Н.А.
Апеляційне провадження 22-ц/824/2364/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації , Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю.

Посилалась на те, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 2009 року, від якого народилися двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейні відносини у сторін не склались, майже рік вони вже не проживають разом. Крім того, посилається на те, що позивач та відповідач не змогли дійти згоди щодо місця проживання спільних дітей.

Посилається на те, що в інтересах малолітніх дітей буде краще, щоб вони проживали разом із матір'ю. ОСОБА_3 має власний бізнес, стабільний та немалий дохід, яким у повному обсязі зможе задовольнити потреби дітей. Позивач проживає у комфортабельному будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені належні умови для проживання, виховання та утримання синів. Власником будинку є мати позивача, яка надає згоду та бажає, щоб там проживали її онуки. При цьому, діти бажають проживати з матір'ю, а сама позивач не чинитиме перешкод у спілкуванні дітей з батьком.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 усвідомлюючи всю відповідальність за виховання дітей, бажає, щоб сини проживали разом із ним, для чого ним створено належні для цього умови. Самі діти також бажають проживати з батьком, а ОСОБА_1 не буде чинити перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

В решті позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю та постановити в цій частині нове рішення, яким встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком.

Посилається на те, що судом першої інстанції при визначенні місця проживання меншого з синів з матір'ю порушено норми матеріального та процесуального права та порушено права малолітньої дитини на повноцінне існування та виховання.

Зазначає, що судом першої інстанції при спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 не було задано питань, що стосуються відношення дитини до батька та його можливого проживання з батьком.

Крім того, посилається на те, що долучена позивачем за первісним позовом в суді першої інстанції ксерокопія Консультаційного висновку психолога від 27 серпня 2021 року є необ`єктивним доказом та суперечить матеріалам справи в частині відношення дитини до батька та даний висновок було зроблено на підставі лише пояснень матері дитини. При проведенні даного висновку у психолога були відсутні докази які є в матеріалах справи.

Посилається на те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Також зазначає, що відповідно до матеріалів справи батько постійно цікавиться життям та розвитком свого меншого сина за місцем його мешкання та навчання, однак дані обставини не згадувались судом першої інстанції та їм не було надано належну оцінку при постановленні рішення.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні 13 вересня 2022 року ОСОБА_3 та представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні 13 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

В судовому засіданні 08 листопада 2022 року ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

В судовому засіданні 08 листопада 2022 року ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

В судовому засідання 08 листопада 2022 року заслухано думку ОСОБА_5 , з приводу того, з ким із батьків він хоче проживати.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання обох малолітніх дітей з матір`ю чи батьком більш негативно вплине на дітей ніж проживання окремо.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимогОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір`ю, тому враховуючи приписи ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 19 вересня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у виконкомі Борівської селищної ради Фастівського району Київської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 11, т.1).

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9 - 10, т.1).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » (а.с. 75-76, т.1).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами менший син ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю.

Згідно наявної в матеріалах справи копії характеристики виданої Борівською селищною радою народних депутатів Фастівського району Київської області від 19 серпня 2019 року № 1168 відносно ОСОБА_3 , остання працювала смт. Борова на протязі 5 років, та забезпечувала населення селища свіжими овочами та фруктами, зокрема і дитячі садочки. З покупцями поводилась чемно, скарг від жителів селища не надходило (а.с. 14, т.1).

Як вбачається з характеристики виданої Плесецькою сільською радою Васильківського району Київської області від 20 грудня 2019 року №1441, відносно ОСОБА_3 , остання зареєстрована на проживає в с. Плесецьке, має повну загальну освіту. Серед сусідів характеризується з позитивної сторони, спокійна, доброзичлива, працьовита. Скарг та заяв на неї до сільської ради не надходило, компрометуючих матеріалів на неї сільська рада не має (а.с. 15, т.1).

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець, має сталий дохід (а.с. 24-33, том 1).

Як вбачається з характеристики виданої Мотивільською сільською радою Фастівського району Київської області від 03 вересня 2019 року №18, відносно ОСОБА_1 , останній зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Закінчив Мотовилівську ЗОШ І-ІІ ст., ПТУ №17 міста Києва за спеціальністю помічника машиніста. У 2013 році закінчив залізничний технікум і отримав спеціальність «механік СЦБ». Серед сусідів користується повагою та авторитетом. Добрий, врівноважений, відповідальний. Наполегливий у досягненні мети. Із старанністю ставиться до виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. Скарг та зауважень від сусідів до Мотовилівської сільської ради не надходило (а.с. 78, том 1).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки ОСОБА_1 працевлаштований у КП «ДОМАШНІЙ МАГАЗИН» на посаді водій 3 кл. з 18 січня 2020 року (а.с. 79, том 1).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно статті141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

(Постанова Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі № 361/6226/17).

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Судом досліджено консультативний висновок психолога Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на ОСОБА_5 , 2011 року народження від 04 вересня 2020 року №185/01-11.

Згідно висновку дитина розвинута, відповідно віку, чисто одягнена по сезону. Дуже наляканий, що його заберуть від матері та віддадуть на виховання батьку, має дуже близькі відносини з матір`ю. ОСОБА_5 постійно виключає зі свого кола оточення батька та страждає від розриву з рідним братом ОСОБА_4 (а.с. 160, т.1).

Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей органу опіки та піклування Фастівської районної державної адміністрації від 28 травня 2021 року №06-21/1036, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 25-26, т.2).

Судом першої інстанції було заслухано думку ОСОБА_5 у присутності провідного психолога Фастівського НВК ДНЗ ЗОШ І-ІІІ ст. №3 м. Фастів, Іванченко А.І. , яка була залучена за клопотанням сторін для участі при заслуховуванні дітей, з приводу того, з ким з батьків вони хочуть проживати.

ОСОБА_5 у суді вказав, що зараз він проживає з мамою, бабусею та дядьком. Йому подобається жити з мамою і він нічого не хотів би змінювати.

При цьому, ОСОБА_5 у суді першої інстанції вказав, що хотів би більше часу спілкуватись з братом, а також на те, що кожен із батьків переймається, що інший син з ним не живе.

Судом встановлено, що аналогічні пояснення надавав ОСОБА_5 під час бесіди в органах опіки та піклування (а.с. 27, 29, т. 2).

Таким чином, судом встановлено, що матір`ю здійснюється належний догляд за сином ОСОБА_5 , вона турбується про нього та забезпечує належний розвиток і виховання. Обставин, за яких син не міг би проживати разом з матір`ю судом не встановлено.

Апеляційним судом також було заслухано думку ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 в апеляційному суді розповів, що зараз він проживає з мамою, бабусею, дядьком та хрещеною. Йому подобається проживати з мамою і він нічого не хотів би змінювати.

Пояснив, що хотів би бачитися і спілкуватися із своїм братом ОСОБА_4 , який проживає з батьком.

З батьком ОСОБА_5 проживати не хоче, йому краще з мамою.

Апеляційний суд вважає проживання сина ОСОБА_5 з матір`ю доцільним, оскільки вже склався сталий порядок його проживання з матір`ю та зміна такої звичної обстановки може призвести до психоемоційного порушення стану дитини враховуючи те, що у нього відсутній емоційний зв`язок з батьком.

Матеріали справи не містять доказів того, що батько намагався налагодити стосунки з сином.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучена позивачем за первісним позовом в суді першої інстанції ксерокопія Консультаційного висновку психолога від 27 серпня 2021 року є необ`єктивним доказом та суперечить матеріалам справи в частині відношення дитини до батька та даний висновок було зроблено на підставі лише пояснень матері дитини, колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на те, що прихильність ОСОБА_5 до матері та негативне ставлення до батька підтверджується також висновком психолога Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04 вересня 2020 року №185/01-11, актом складеним головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА Солонцовою І.О., а також поясненнями самого ОСОБА_5 у суді першої та апеляційної інстанції. (а.с. 161, т.1, а.с. 28, т.2).

Відповідачем не надано доказів відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України на підтвердження прихильності сина ОСОБА_5 до батька.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що батько постійно цікавиться життям та розвитком свого меншого сина колегія суддів вважає зазначити таке.

Згідно характеристики виданої Мотилівською ЗСО І-ІІ ступенів Фастівської районної ради Київської області від 03 вересня 2019 року, у вказаному закладі освіти навчаються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Батько хлопців приділяє належну увагу навчанню та вихованню хлопців, цікавиться їх успіхами та поведінкою. Відвідує батьківські збори, контактує з класними керівниками хлопців. Ставлення батька до дітей доброзичливе. Діти завжди доглянуті, охайні, забезпечені всім необхідним приладдям та спортивною формою. ОСОБА_1 опікується станом здоров`я синів та приділяє належну увагу їх розумовому, духовному та культурному розвитку. Батьківські обов`язки виконує сумлінно.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Таким чином, докази того, що батько піклується про сина, який живе окремо, не можуть свідчити про прихильність сина до батька, оскільки така опіка щодо сина є обов`язок батька незалежно від того чи проживає син разом з ним.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 на даний час проживає з матір'ю у належних умовах, отримує піклування та догляд, враховуючи прив`язаність сина до матері, його вік та потреби у повсякденному житті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 з нею.

Крім того, апеляційний суд вважає висновок Фастівської РДА (органу опіки та піклування) №06-21/1036 від 28 травня 2021 року про доцільність проживання ОСОБА_5 з матір`ю наданий виключно в інтересах малолітнього сина сторін, а тому приймається судом, а також відсутні підстави вважати, що він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й у тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення.

(Постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...