Справа № 177/1590/21
Провадження № 2/177/181/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 вересня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Баля А. І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про стягнення витрат на утримання спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який просив суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення квартири за період з 2019 по 2021 роки за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 6550,75 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , в рівних частках. Сторони по справі зареєстровані у спірній квартирі, але фактично в ній проживає лише позивач ОСОБА_4 . У вказаній квартирі зареєстровані також ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_6 , які не проживають у квартирі з серпня 2017 року.

Шлюб між сторонами розірвано.

Позивач змушений самостійно сплачувати комунальні послуги, що негативно впливає на його матеріальний стан. Відповідач за зареєстрованим місцем проживання не з`являється з серпня 2017 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Позивачем здійснено оплату комунальних послуг на загальну суму 13101,66 грн. Посилаючись на рівність обов`язків співвласників будинку щодо сплати комунальних послуг на утримання будинку, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь половину витрат понесених ним на утримання квартири.

Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, його інтереси в ході судового засідання представляв адвокат Заборський О.В. Представник уточнений позов підтримав та просив його задовольнити. Вказував про доведеність факту понесення позивачем витрат на оплату комунальний послуг за період з 2019-2021 роки, який відповідачем та третьою особою не спростовано, ОСОБА_2 надано докази понесення нею витрат на оплату комунальних послуг лише в 2018 році, що не входить до предмета спору. Пояснював, що вимоги до третьої особи позивач не пред`являв, оскільки ОСОБА_2 у квартирі не проживає з 2017 року, однак не заперечував, що про зміни в складі сім`ї, не проживання певних членів сім`ї, що могло вплинути на суми нарахувань, позивач постачальників послуг не повідомляв.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, але подала до суду заяву в якій вказала про не визнання позовних вимог та просила суд розглянути справу за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 (а.с. 61), яка залучена до участі у справі в якості третьої особи на підставі ухвали суду від 31.03.2022, надала суду заяву по суті справи (назвавши її відзив), в якій просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову вказано про недоведеність позовних вимог, не надання квитанцій про сплату комунальних послуг. Також зазначає, що нарахування за комунальні послуги здійснені на трьох зареєстрованих повнолітніх осіб, але вимоги позивача пред`явлено виключно до ОСОБА_5 (а.с. 81).

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, її інтереси представляв ОСОБА_3 , якій просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмовій заяві третьої особи.

Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2017, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 8-9).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2022, скасовано заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 (а.с. 30) та ухвалено нове рішення, яким поділено спільне майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , виділивши кожному з них по Ѕ ідеальній частці двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Вказані обставини учасниками провадження не заперечувалися та підтверджені судовим рішенням.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 7, 62) та довідкою виконавчого комітету Лозуватської сільської ради (а.с. 40).

Згідно копії акта Лозуватської сільської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , не проживають з серпня 2017 року (а.с. 10).

Відповідно до інформації по платежам Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків, за період з 11.02.2019 по 25.10.2021 (що знаходиться в межах позовних вимог позивача) за адресою: АДРЕСА_3 , проведено оплату послуг по утриманню квартири на загальну суму 6332,58 грн (а.с. 45-47). Дані довідки враховують всі платежі визначені в інформаціях про суми нараховані до сплати за вказаною адресою (в межах заявлених вимог), а також суми платежів вказаних у копіях квитанцій про оплату комунальних послуг, що надавалися суду третьої особою (а.с. 83-88). Суми вказані в квитанціях на а.с. 82, суд не приймає до уваги, оскільки вони стосуються платежів за період, що знаходиться поза межами позовних вимог (позивач просив стягнути витрати за період з 2019 по 2021 роки).

Як слідує з інформації по платежам та копій квитанцій (а.с. 45-47, 83-88), платником комунальних послуг був саме ОСОБА_4 проводячи відповідні платежі через відділення АТ «Укрпошта» та АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 45-47). У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про доведеність здійснення вказаних платежів саме ОСОБА_4 . Доводи ОСОБА_2 викладені у заяві по суті справи, підтримані представником ОСОБА_3 в судовому засіданні, про те, що позивачем не надано доказів понесення відповідних витрат спростовуються вищевказаними доказами, при цьому третьою особою чи відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин, зокрема квитанцій щодо проведення вказаних платежів ними.

Твердження представника про те, що наявність квитанцій у ОСОБА_2 свідчить про те, що вона є платником вказаних послуг, суд розцінює критично, оскільки у вказаних квитанція платником вказано ОСОБА_4 , на відміну від квитанцій за 2018 рік де платником вказана ОСОБА_2 (а.с. 82), що свідчить про те, що у випадку здійснення платежів ОСОБА_2 вона не була позбавлена можливості вказати своє ім`я як платника, незалежно від відкриття особового рахунку на ім`я позивача, про що вказував ОСОБА_3 . Більш того, як слідує із квитанцій наданих ОСОБА_2 за період 2019-2021 років, вони є дублікатами квитанцій, отриманими 14.12.2021, як і квитанції де платником вказана ОСОБА_2 (а.с. 82-88).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі за текстом Закон), який набрав чинності 10.12.2017, вказаний закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5, 6 ч.1 ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач . Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту ст. 5 Закону слідує, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі ст. 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що всі витрати включені до інформації по платежам Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків, сплачені ОСОБА_4 , за виключенням сплати за інтернет ФОП ОСОБА_7 , є комунальними послугами в розумінні вказаних норм чинного законодавства. Відповідно суд приходить до висновку, що витрати на Інтернет в сумі 4,33 грн. підлягають виключення з розрахунку, як такі що не є комунальними послугами та доказів про необхідність здійснення таких витрат, користування вказаною послугою відповідачем та третьою особою суду не надано.

Відповідно сума витрат, які є комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_3 , а отже підлягає стягненню з усіх дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі, складає 6328,25 грн. (6332,58 грн 4,33 грн.). Понесення витрат у більшому розмірі, позивачем перед судом не доведено.

Оскільки всі споживачі комунальних послуг несуть солідарну відповідальність за їх оплату перед постачальником, при цьому ОСОБА_4 самостійно здійснив їх оплату, суд приходить до висновку, що він має право на стягнення з інших споживачів суми понесених витрат відповідно їх частки, яка є рівною. Враховуючи, що в квартирі зареєстровано троє повнолітніх дієздатних осіб, частка кожного із у споживачів у зобов`язаннях по їх сплаті є рівною, тобто складає 1/3 частину, то позивач має право на стягнення з ОСОБА_5 1/3 частину суми понесеним ним витрат на сплату комунальних послуг. Оскільки ОСОБА_4 пред`явив вимоги виключно до ОСОБА_5 , а суд розглядає позовні вимоги лише в межах позовних вимог, суд не вирішує питання щодо стягнення понесених витрат з інших споживачів, в тому числі ОСОБА_2 , яка зареєстрована за вказаною адресою, будучи повнолітньою дієздатною особою, з реєстрації за вказаною адресою не знялася, а тому в силу ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також є зобов`язаною сплачувати комунальні послуги.

Відповідно суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з ОСОБА_5 на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату комунальних послуг в розмірі 2109,42 грн. (6328,25 грн /3). В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, як недоведені та необґрунтовані.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених судових витрат позивача 908 грн. (а.с. 44), керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 292,38 грн. (2109,42х100/6550,75=32,20 % задоволених вимог; 908х32,20/100= 292,38 грн сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про стягнення витрат на утримання спільного майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 2109 (дві тисячі сто дев`ять) гривень 42 копійки в рахунок відшкодування частини понесених витрат на оплату комунальних послуг, а також 292 (двісті дев`яносто дві) гривень 38 копійок в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.09.2022.

Суддя М.В. Березюк