справа № 379/1060/21 головуючий у суді І інстанції Музиченко О.О.
провадження № 22-ц/824/6990/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Проперті» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі від 01 листопада 2016 року №3, укладений між позивачем та відповідачем, припинивши право оренди зареєстроване за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2019 року згідно рішення державного реєстратора Таращанської районної державної адміністрації Шпири О Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45663717.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Агро-Проперті» було укладено договір оренди земельної ділянки № 3 загальною площею 2,1600 га з кадастровим номером: :03:006:0010. Згідно п. 3.1 Договору він укладений на 7 (сім) років. Пунктом 9.4 Договору передбачено, що орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди та підписання акту приймання-передачі земельної ділянки. Пунктом 14.6 Договору визначено, що він набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що договір оренди земельної ділянки № 3 від 01 листопада 2016, укладений між нею та ТОВ «Агро-Проперті», зареєстрований відповідачем 20 лютого 2019 згідно рішення державного реєстратора Таращанської районної державної адміністрації Шпири О.Л. індексний номер: 45663717. Оскільки передача земельної ділянки відбулася у день підписання Договору - 01 лютого 2016 року, а державна реєстрація Договору була здійснена відповідачем майже через 3 (три) роки - 20 лютого 2019 року, позивач була позбавлена можливості розраховувати на те, що строк дії договору закінчиться у 2023 році, як сторони обумовили в договорі. Позивач зазначала, що дії відповідача призвели до штучного збільшення строку дії договору без урахування інтересів орендодавця та фактично створили умови, за яких строк дії договору збільшився з 7 років, визначених умовами договору, до майже 10 років. Таким чином, дії відповідача щодо тривалого нездійснення державної реєстрації договору оренди землі свідчать про істотне порушення умов договору, що є підставою для розірвання договору.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що в день укладення між позивачем та відповідачам договору оренди землі від 01 листопада 2016 року № 3, відбулось припинення первісного договору оренди землі від 19 травня 2013 року № 44/1 внаслідок домовленості сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням. У зв`язку із зазначеним, відповідач був зобов`язаний здійснити державну реєстрацію права оренди, що виникло за новим зобов`язанням, проте, не зробив цього в такий спосіб, в який це належало зробити. Так, висновок суду першої інстанції щодо наявності поважної причини бездіяльності відповідача до 20 лютого 2019 року щодо здійснення своєчасної державної реєстрації його речового права на землю, з посиланням на термін закінчення договору оренди землі №44/1 від 19 травня 2013 року є помилковим. Таким чином, суд першої інстанції до спірних правовідносин не застосував вимоги ст. 604, 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Проперті» зазначає, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що зі сторони відповідача були відсутні будь-які істотні порушення договору, жодної шкоди, реальних збитків, упущеної вигоди, позивачеві не було завдано. Умови договору з боку відповідача виконувались, орендна плата сплачувалася вчасно, збільшення строку дії договору оренди не було. Крім того, положеннями Закону України «Про оренду землі» та договором на орендаря не було покладено обов`язку щодо проведення державної реєстрації договору оренди землі. Таким чином, позиція позивача щодо невиконання відповідачем його обов`язку не ґрунтується на законі та договорі. Судом першої інстанції було встановлено неможливість реєстрації договору оренди землі № 3 від 01 листопада 2016 року до 20 лютого 2019 року у зв`язку із дією попереднього договору оренди цієї ж земельної ділянки, а, відтак, відсутні порушення позивача щодо строку дії договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 вересня 2016 року за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,16 га, кадастровий номер: :03:006:0010, розташовану на території Чернинської сільської ради Таращанського (на даний час Білоцерківського) району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5).

01 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Проперті» укладено договір оренди земельної ділянки № 3, об`єктом якого є земельна ділянка площею 2,16 га, кадастровий номер: :03:006:0010 (п.2.1.), строком на 7 (сім) років (п.3.1.) (а.с.6-9).

01 листопада 2016 року орендодавець ОСОБА_1 передала, а орендар ТОВ «Агро-Проперті» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни її цільового призначення, площею 2,1600 га, у тому числі ріллі 2,1600 га, що підтверджується копією акту приймання-передачі від 01 листопада 2016 року (а.с.10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 157317832, сформованого 22 лютого 2019 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0010 державна реєстрація права оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору здійснена 20 лютого 2019 року (а.с.11).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 185588019, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0010, вбачається, що 19 лютого 2014 року - до набуття позивачкою спадкових прав на земельну ділянку - щодо вказаної земельної ділянки було зареєстровано договір оренди землі строком на 5 років між орендодавцем ОСОБА_3 , який є спадкодавцем позивача, та орендарем ТОВ «Агро-Проперті» (а.с.74-77).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача щодо не реєстрації договору оренди землі та не надано доказів його умисної бездіяльності щодо цього.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі, є Закон України «Про оренду землі».

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Отже, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20 січня 2016 року № 6-1998цс15 та № 6-1980цс15.

Згідно положень статті 3 ЦК України однією із основних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи договір оренди земельної ділянки № 3 від 01 листопада 2016 року, сторони на власний розсуд погодили його умови.

Відповідно до п. 12.2 Договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації орендаря; взаємної згоди сторін; набрання чинності рішень суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законодавством.

Відповідно до п. 12.3 Договору розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається.

Як встановлено судом першої інстанції, до дати проведення державної реєстрації оспорюваного договору оренди, тобто до 20 лютого 2019 року, діяв договір оренди цієї ж земельної ділянки, який був укладений між спадкодавцем позивача та відповідачем 19 травня 2013 року та був зареєстрований 19 лютого 2014 року з строком дії 5 років, тобто до 19 лютого 2019 року (а.с.76).

Частиною 5 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Отже, після смерті батька позивача - ОСОБА_3 , договір оренди земельної ділянки від 19 травня 2013 року не припинив своєї дії.

Згідно з вимогами ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За таких обставин для припинення дії договору оренди землі від 19 травня 2013 року, позивач мала б укласти з відповідачем договір про розірвання зазначеного договору.

При цьому, укладений між сторонами договір оренди землі від 01 листопада 2016 року не містить будь яких вказівок про зміну чи припинення попереднього договору оренди від 19 травня 2013 року.

Із зазначених підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині, що в день укладення між позивачем та відповідачам договору оренди землі від 01 листопада 2016 року № 3, відбулось припинення первісного договору оренди землі від 19 травня 2013 року № 44/1, внаслідок домовленості сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року у справі №379/5445/20 встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 . Між спадкодавцем і ТОВ «Агро-Проперті» було укладено договір оренди земельної ділянки № 44/1 від 19 травня 2013 року строком на 5 років.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивач будучи достеменно обізнаною про наявність чинного договору оренди землі від 19 травня 2013 року, строк дії якого не сплив, уклала з відповідачем новий договір оренди цієї ж земельної ділянки.

За таких обставин, позивач не могла не розуміти, що за наявності чинної реєстрації попереднього договору оренди, державна реєстрація укладеного з відповідачем 01 листопада 2016 року договору оренди є неможливою, а, відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що позивач через неможливість такої реєстрації значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваним договором оренди земельної ділянки не передбачено обов`язку відповідача здійснити державну реєстрацію договору, в зв`язку з чим, таку реєстрацію, за відсутності законодавчо встановлених перешкод, могла вчинити і позивач.

Оскільки договір оренди землі від 01 листопада 2016 року не передбачає обов`язку відповідача здійснювати державну реєстрацію договору, не здійснення такої реєстрації відповідачем з будь-яких причин, не свідчить про порушення останнім умов договору.

За приписами, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача щодо не реєстрації договору оренди землі та не надано доказів його умисної бездіяльності щодо цього.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.