Справа № 510/1930/21
Провадження №2/510/481/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачки позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Представник позивачки - адвокат Златі Н.С. на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги; копія свідоцтва про народження відповідачки ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_4 із ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; копія довідки Відділу РАЦС від 04.02.2004р. про смерть ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія заповіту від 16.12.1993р., оформленого на ім`я ОСОБА_3 ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради Одеської області про зарахування земельної ділянки по АДРЕСА_1 до міськземфонду; копія рішення виконкому Ренійської міськради про забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.1991р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та земельних ділянок від 06.10.2021р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 26.05.2022р. (спадкова справа не заводилась); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.05.2022р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка та відповідачка ОСОБА_2 у справі являються доньками ОСОБА_6 , відповідачка ОСОБА_3 є його вдовою та була призначена спадкоємицею за заповітом чоловіка.

За життя ОСОБА_6 належало наступне майно :

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (факт належності нерухомості вищевказаній особі підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.12.1991р. ).

На випадок смерті ОСОБА_6 розпорядився належним йому майном, 16.12.1993р. склав заповіт на ім`я відповідачки ОСОБА_3 (дружини), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно ( житловий будинок).

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини донька померлого - позивачка (спадкоємиця першої черги за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернулась, проте вона прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди. Матір позивачки, яка мешкала на день смерті ОСОБА_6 разом із чоловіком та була призначена спадкоємицею за його заповітом, спадщину за заповітом не прийняла, на неї не претендує, не заперечує, щоб право на спадщину оформила її донька - позивачка у справі.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість, про що 06.10.2021р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Житловий будинок неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена власником до державного реєстру нерухомості.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса.

Отже, після смерті ОСОБА_6 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка після смерті свого батька прийняла спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачки (її сестра та матір) її не прийняли та на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_6 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці першої черги за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на житловий будинок, мешкання в ньому, використання за призначенням та ін.).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ,

що належав ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК