Справа № 570/536/22
Номер провадження 2/570/601/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . 30 квітня 2021 року вона звільнилася з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України та відповідно до наказу від 30.04.2021 №2-к. На момент звільнення відповідачем була видана трудова книжка, але не було здійснено повного розрахунку з заробітної плати. Тому позивачка звернулася з позовом до суду та просить стягнутим з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату; середній заробіток за період затримки розрахунку, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та понесені нею судові витрати (сплата судового збору) та витрати на правову допомогу.

09.06.2021 року представник позивачки - адвокат Линник Л.С. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви просить стягнути з відповідача на користь позивачки нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 70 364, 08 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 655, 20 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 16 173, 71 грн., а всього 167 192, 99 грн.; моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та понесені позивачкою судові витрати: сплата судового збіру та витрати на професійну правову допомогу.

03.10.2022 року відповідачем було подано додаткові пояснення. Зазначає, що позивачка з 09.01.2020 по 30.04.2021 року працювала у ФОП ОСОБА_2 за основним місцем роботи швачкою. Було нараховано заробітну плату за період роботи в сумі 87 408, 80 грн., з якої утримувалися із заробітної плати податок на дохід (18%) і військовий збір (1,5%), нараховувався та сплачувався ЄСВ 22 %. Своєчасно подавалася звітність до контролюючих органів про суми нарахування доходу та утримання з них податків. Заборгованості з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 немає. Надав суду відповідні письмові докази. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Надав суду відповідні письмові докази.

04.10.2022 року представник позивачки - адвокат Линник Л.С. надіслала до суду відповідь на додаткові пояснення. Зазначає, що надана відомість на виплату грошей є неналежним доказом, і не спростовує наявну заборгованість.

05.10.2022 року відповідач надіслав до суду додаткові пояснення. Вказує про те, що відомість на виплату заробітної плати - це ключовий документ у нарахуванні заробітної плати, нарахувань та утримань пов`язаних з нею, вона є зведенням сум нарахованих по окладу, премій, а також відпускних та лікарняних, інших виплат. Надав виписки, які свідчать про перерахування ЄСВ та податків із зарплати найманих працівників за 2020, 2021 роки. У задоволенні позову просить відмовити.

Позивачка не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі.

Представник позивачки не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі.

Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі.

Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін та їх представників зважаючи, що ними були надані письмові пояснення щодо обставин справи.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні, з 09.01.2020 по 30.04.2021 року ОСОБА_1 працювала у ФОП ОСОБА_2 на посаді швачки.

30 квітня 2021 року вона звільнилася з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України та відповідно до наказу від 30.04.2021 №2-к. На момент звільнення відповідачем була видана трудова книжка.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно відомостей, при звільненні з роботи позивачки ОСОБА_1 , відповідачем ФОП ОСОБА_2 було нараховано та виплачено всі належні їй суми.

Водночас, як зазначила позивачка, згідно її розрахунків сума невиплаченої їй заробітної плати становить 70 364, 08 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні складає 80 655, 20 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати складає 16 173, 71 грн., а всього 167 192, 99 грн., а також позивачка зазначає про завдану їй моральну шкоду, яку просить стягнути у розмірі 50 000 грн.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з наступного.

Щодо Відомостей про нарахування заробітної плати за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 року - період перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

Відомість нарахування заробітної плати - це ключовий документ у нарахуванні заробітної плати, нарахувань та утримань, пов`язаних з нею, вона є зведенням сум нарахованих по окладу, премій, а також відпускних та лікарняних, інших виплат. Розрахунково-платіжна відомість П-6 взагалі не призначена для виплати готівки з каси. Затвердженої офіційно форми відомості нарахування зарплати не існує, тому підприємство може розробити її самостійно. Однак, обов`язково мають бути враховані вимоги п. 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 щодо обов`язкових реквізитів, а саме на документі у нашому випадку мають бути: назва («Відомість по нарахуванню заробітної плати»); назва підприємства, від імені якого складається відомість; дата складання (у даному випадку не тільки дата, але й період (місяць) якого стосується відомість); зміст господарських операцій (у даному випадку складові нарахованої зарплати, здійснені утримання з неї); одиниця виміру господарських операцій (гривня з копійками); посади осіб, що відповідальні за здійснення господарської операції і правильність її оформлення (як правило, це бухгалтер, головний бухгалтер, керівник; ФОП указує себе, а також може вказати особу, яка веде для нього облік); особисті підписи та інші дані осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

При звільненні 30.04.2021 року ОСОБА_3 було нараховано зарплату 6000 грн. і компенсацію за невикористану відпустку 6508,80 грн., всього за місяць 12 508,80 грн.

Норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» поширюються тільки на юридичних осіб, які створені відповідно до законодавства України, незалежно від їхніх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З наданих письмових доказів вбачається, що відповідачем проводилися розрахунки сум доходу позивачки, нарахування податків, сплата податків за період роботи ОСОБА_3 , отримання позивачкою відповідних грошових сум. Банківські виписки свідчать про перерахування ЄСВ та податків із зарплати найманих працівників за 2020, 2021 роки. Це підтверджує відсутність заборгованості з заробітної плати перед працівниками, у тому числі й перед позивачкою.

Щодо відомостей про виплату заробітної плати ОСОБА_3 , то приватні підприємці мають право використовувати їх за формою, що самостійно визначені ними. У відомості зазначено суму платежу. Відомість на виплату готівки може складатися бухгалтером або іншим уповноваженим працівником. Оскільки у відомості наявна сума заробітної плати, та наявний підпис про її отримання працівником, то це і є підтвердженням отриманням працівником заробітної плати. Надані сканкопії відомостей на виплату грошових коштів містять підписи, що належать ОСОБА_1 . У суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_3 власноручно ставила свої підписи при отриманні грошових коштів в розмірі: 1000 грн. (аванс за серпень 2020 р.), зарплата за серпень 14 685 грн., за вересень 2020 р. - 9000 грн., за жовтень 2020 р. - 16700 грн. та 12000 грн., за листопад 2020 р. - 5000 грн., за грудень 2020 р. - 31050 грн. Всього було виплачено ОСОБА_3 грошових коштів готівкою у розмірі 89 435 грн.

Від позивачки чи її представника не надходили спростування чи заперечення щодо наданих відповідачем документів.

Таким чином, як вбачається з наявних доказів, що містяться в матеріалах справи, з позивачкою був здійснений розрахунок під час звільнення у повному обсязі, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову як про стягнення заборгованості із заробітної плати, так і стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. Позов у цій частині є безпідставним та недоведеним.

Щодо компенсації моральної шкоди.

Відповідно до статті 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, для компенсації моральної шкоди має бути доведено порушення відповідачем законних прав позивачки. А при розгляді справи не було встановлено, що права позивачки були порушені відповідачем.

До юридичного складу, що є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, також входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені.

В ході розгляду справи і ці обставини не були доведені позивачкою. Зважаючи на відсутність порушення відповідачем трудових прав позивачки суд не вбачає необхідності детально аналізувати другу частину наявності підстав для відшкодування (компенсації) моральної шкоди.

Тому в частині заявлених вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо решти вимог про стягнення судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу), суд зазначає наступне.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

У той же час суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачкою не надано попереднього розрахунку витрат на надання правової допомоги, з яких вбачаються найменування послуг та вартість робіт. Отже, позивачка не надала суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто навіть у випадку задоволення позову суд не зміг би стягнути судові витрати на професійну правову допомогу з відповідача на користь позивачки, оскільки позивачкою не були надані відповідні докази про здійснення таких витрат.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову було відмовлено, то понесені позивачкою судові витрати залишаються покладеними на неї ж.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ФОП ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 07 жовтня 2022 року.