Справа № 629/2646/16
УХВАЛА

29.08.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, 12.03.2022 р. при перетинання кордону України від працівників Державної прикордонної служби України він дізнався про існування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке, на переконання ОСОБА_1 , підлягає скасуванню, оскільки постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лопашової Н.О. від 23.12.2019 р. повернутий виконавчий документ стягувачу (ВП №54189589) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 в обґрунтування також посилається на те, що він є батьком 3 х дітей, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом у справі, про розгляд якої він не був повідомлений, саме скрутне фінансове становище призвело до утворення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

В окремо наданій суду заяві представник ОСОБА_1 адвокат Білий І.М. просив суд про задоволення заяви в повному обсязі.

Державний виконавець Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашова Н.О. в окремо наданій суду заяві просила суд про розгляд заяви ОСОБА_1 у відсутності державного виконавця на розсуд суду.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 16.09.2016 р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 26).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2018 р. за поданням державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лопашової Н.О. тимчасово обмежено гр. України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №629/2646/16-ц, виданого 31.10.2016 р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 05.08.2005 р. (а.с. 27-28).

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лопашової Н.О. від 23.12.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (ВП №54189589 (а.с. 11).

Відповідно до вказаної постанови державного виконавця виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 23.12.2022 р. (а.с. 11).

24.06.2022 р. інспектором прикордонної служби 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» (тип А) відділу прикордонної служби «Шегині» (тип Б) 7 прикордонного Карпатського загону А.Ендзевичем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2018 р. про тимчасово обмеження у праві виїзду з України відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (а.с. 7).

ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,,що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 8-10).

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 книги другої ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, зобов`язання, покладені на боржника ( ОСОБА_1 ) не виконані останнім: виконавчий лист повернуто, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до постанови державного виконавця, боржник пенсію не отримує, рахунків не має, у трудових відносинах не перебуває (а.с. 11).

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, відповідно до згаданої постанови від 23.12.2019 р. виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 23.12.2022 р.

Суд застосовує рішення Європейського Суду з прав людини, оскільки ці рішення були визнані законодавцем джерелом права у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р.

У справі «Гочев проти Болгарії) («Gochеvv. Bulgaria» від 264 1.2009 року) Європейський сул з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою висування доцільності його подальшою застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlуustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ССПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судовою рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі (ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість та без належною обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасовою обмеження права громадянина України, який мав паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням від 16.09.2016 р. в розмірі 20 212,28 грн. (а.с. 26), при цьому, грошове зобов`язання виникло у боржника перед банком ще 24.10.2010 р., на момент постановлення судом ухвали про обмеження права заявника на виїзд за межі України для цього існували правові підстави та на даний момент ці підстави не відпали: боржником ОСОБА_1 після подання заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не були вжиті заходи для припинення грошового зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» шляхом його виконання (ані повністю, ані частково).

Строк для виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні, не закінчився.

За ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При здійсненні правосуддя судді мають засновану на законі свободу розсуду щодо неупередженого розгляду справ та власного розуміння фактів. Висновки про достатність або недостатність обґрунтувань чи доказів є оціночними судженнями, що ґрунтуються на суб`єктивних факторах і є результатом внутрішнього переконання судді. Самі докази суд також оцінює самостійно, за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного їх дослідження.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження доводів заяви ОСОБА_1 повідомив про те, що є батьком 3 х неповнолітніх дітей та надав свідоцтва про їх народження. Втім, батьківство ОСОБА_1 не є обставиною, яка свідчить про наявність підстав для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як було застосовано через невиконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням.

Застосоване до боржника 01.11.2018 р. обмеження ґрунтується на законі (ч. 3 ст. 441 ЦПК України), вказане обмеження переслідує одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції (захист прав і свобод інших осіб), є пропорційним меті його застосування та продовження його застосування є доцільним.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 89, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 4, ч. 5, абз. 2 ч. 6 ст. 259, ст. 260, 261, ч. 4 та ч. 6 ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовити повністю.

Дата виготовлення повного судового рішення та підписання суддею 05.09.2022 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В.Спаї