Ухвала

06 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 759/22503/19

провадження № 61-7827ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва, у якому просив:

зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області встановити йому середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп., обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передує місяцю до настання страхового випадку, на підставі довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року № 9088/7/17, від 16 квітня 2015 року № 146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату належної позивачу допомоги, соціальних послуг і страхових виплат, визначених статтями 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», виходячи із розміру середньомісячного доходу у сумі 4 572 грн 10 коп, з якого сплачено страхові внески, а саме: допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності з 15 березня 2003 року по 15 вересня 2003 року; одноразової допомоги внаслідок стійкої втрати працездатності; розмір щомісячної грошової компенсації втраченого ОСОБА_1 , заробітку (доходу) відповідно до ступеня втрати його працездатності, як добровільно застрахованому СПД, що працював з 01 листопада 2001 року по 01 серпня 2003 року за спрощеною системою оподаткування та звітності суб`єктів малого підприємництва, доходи якого обкладені єдиним податком;

визнати дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області щодо відмови у встановленні позивачу середньомісячного доходу на підставі довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року № 9088/7/17, від 16 квітня 2015 року, №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року № 592/Г/10-15-10-24 - неправомірними.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області встановити ОСОБА_1 середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн 10 коп, обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, на основі даних довідок Фастівської податкової інспекції від 16 жовтня 2003 року №9088/7/17, від 16 квітня 2015 року №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналіз положень статей 1198 ЦК та пунктів 11, 14, 31, 33 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року, свідчить про те, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для розрахунку виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку, при цьому, середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров`я і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності, а якщо у місяці, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати, застрахована особа працювала неповний календарний місяць з поважних причин, середня заробітна плата працівників, зайнятих в економіці України, застосовується пропорційно фактичній кількості відпрацьованих календарних днів у такому місяці. Тому суд дійшов висновку про встановлення позивачу середньомісячного доходу у розмірі 4 572 грн 10 коп, обчислений за період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, який необхідно застосувати при розрахунку соціальних виплат.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 зазначав, що Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області невірно розраховує та виплачує йому грошове соціальне забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, вважаючи, що розмір доходу, втраченого внаслідок трудового каліцтва, підлягає визначенню йому із річного доходу, одержаного ним в попередньому господарчому році поділеного на 12 місяців, що передують місяцю настання трудового каліцтва, на підставі довідки Фастівської ДПІ згідно зі статтею 1198 ЦК, який відповідачем до цього часу не визначено. Тобто позивач не згідний з алгоритмом та формулою розрахунку такого грошового соціального забезпечення. Разом з тим, питання щодо, зокрема, визначення алгоритму та формули розрахунку ОСОБА_1 грошового соціального забезпечення позивача, як інваліда трудового каліцтва, вже було предметом судового розгляду і з цього питання є рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, звертаючись до суду з указаним позовом, позивач ОСОБА_1 ставить під сумнів визначений судовим рішенням алгоритм та формулу розрахунку належного йому грошового соціального забезпечення позивача, як інваліда трудового каліцтва.

Апеляційний суд вказав, що оскільки алгоритм та формулу розрахунку належного позивачу грошового соціального забезпечення, як інваліда трудового каліцтва, встановлено постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2008 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 02 жовтня 2009 року, яка набрала законної сили та підлягає виконанню, то колегія суддів апеляційного суду вважала, що зобов`язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області встановити йому середньомісячний дохід у розмірі 4 572,10 грн, обчислений за розрахунковий період 12 місяців (з травня 2002 року по квітень 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, на основі даних довідок Фастівської ДПІ від 16 жовтня 2003 року №9088/7/17, від 16 квітня 2015 року №146/14/1701 та від 01 березня 2018 року №592/Г/10-15-10-24, суперечитиме принципу правової певності, так як суд не може ставити під сумнів рішення суду, яке вступило в законну силу.

12 серпня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 16 серпня 2022 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та залишити у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат