Справа № 365/145/20
Номер провадження: 2/365/5/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 жовтня 2022 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участі

секретаря судового засідання МАТВІЄНКО Н.В.

представника позивача (відповідача) ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідачки (позивачки) ОСОБА_3

представників відповідачки (позивачки) ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 3 у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договорів дарування удаваними та визнання права власності на Ѕ частки нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . У цьому будинку зареєстрована також його колишня дружина відповідачка ОСОБА_4 . Шлюб між ним та відповідачкою розірваний згідно з рішенням Зурівського районного суду Київської області від 06.08.2019 року. Відповідачка після розірвання шлюбу відмовилася залишити належний йому будинок. Спільне проживання в житловому будинку є неможливим, відповідачка зловживає спиртними напоями та створює нестерпні умови проживання для позивача. Крім того, відповідачка не несе обов`язків по утриманню житлового будинку, тому позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірним житловим будинком.

12 травня 2020 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який неодноразово уточнювала, посилаючись на те, що із 20.11.2005 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Згурівського районного суду Київської області від 12.06.2019 року. Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 20.11.2005 року майже до листопада 2017 року вона із ОСОБА_1 та дітьми проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить її батькам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . За час подружнього життя вона з чоловіком накопичувала кошти для придбання житлового будинку, щоб проживати окремо від батьків. У цьому їм допомагали батьки, які займались домашнім господарством та більшість виручених коштів від реалізації сільськогосподарської продукції віддавали їй для придбання житла. Зокрема ОСОБА_10 передав їй виручені від продажу житлового будинку АДРЕСА_1 грошові кошти у розмірі 36667,00 грн.

У 2017 році було продано автомобіль «ВАЗ 210934» за 4000,00 доларів США. Ці кошти також були використані для придбання житлового будинку АДРЕСА_1 .

В результаті спільних зусиль на початок жовтня 2017 року її сім?я накопичила майже 11000 доларів США, які зберігалися у ОСОБА_1

ОСОБА_1 , дійшовши згоди з ОСОБА_7 щодо купівлі зазначеного житлового будинку та земельних ділянок, з весни 2016 року здійснював за рахунок їхніх спільних сімейних коштів ремонтні роботи та прибудови (спальню, коридор, ванну та туалет) у цьому будинку. Земельні ділянки обробляла їхня сім?я. У жовтні місяці 2017 року її сім?я оселилася у цьому будинку, придбаному ними, як вона вважала до червня місяця 2019 року, за договором купівлі-продажу. Одночасно були придбані дві спірні земельні ділянки.

Починаючи із січня 2019 року, її стосунки із чоловіком погіршилися та у червні 2019 року ОСОБА_1 повідомив їй, що спірні житловий будинок та земельні ділянки належать йому особисто на підставі договорів дарування, з якими вона пізніше ознайомилася.

Зокрема за договором від 19.10.2017 № 2241 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 житловий будинок номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності 22907836 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657243.

За договором від 19.10.2017 № 2242 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1918 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0030, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності 22908284 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657693.

За договором від 19.10.2017 № 2243 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0031, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності 22908419 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657834.

За укладеними договорами дарування фактично приховано договори купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок, з чого вбачається, протиправне одноосібне заволодіння ОСОБА_1 нерухомим майном, набутим у шлюбі.

Дефектність цих договорів дарування є очевидною, оскільки ОСОБА_7 отримав житловий будинок та земельні ділянки у спадщину. Оформлення спадкових прав потребувало значних грошових коштів. Він не є родичем ОСОБА_1 , отже об`єктивних підстав для безоплатної передачі майна в дар не вбачається.

Крім того, у газеті «Панорама» ОСОБА_7 неодноразово розміщував оголошення про продаж цього майна. Тобто дійсне спрямування його внутрішньої волі було направлене на отримання коштів від такого відчуження, тому просить визнати удаваними три спірні договори дарування нерухомого майна, укладені між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , визнавши, що в дійсності між останніми були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , визнати її право власності на Ѕ частки спірного нерухомого майна та судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

До закінчення підготовчого зсідання позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та просить визнати удаваними три спірні договори дарування нерухомого майна, укладені між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , визнавши, що в дійсності між останніми були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок по АДРЕСА_1 , визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_12 , яка придбана під час шлюбу, поділити між останніми спільне майно подружжя в рівних частках: виділити їй та визнати її право власності на Ѕ ідеальних часток спірного майна та припинити право спільної сумісної власності на це майно, судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

У відзиві на позов ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_4 позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні повністю, оскільки він є необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує її конституційне право на житло. Відповідно до договорів дарування від 19.10.2017 № 2241, № 2242 та № 2243 ОСОБА_7 , начебто в дар, безоплатно відчужив на користь ОСОБА_1 житловий будинок та дві земельні ділянки. Згідно зі змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Натепер до суду подано позов про визнання зазначених договорів удаваними, тобто такими, що приховують реальні договори купівлі-продажу та визнання її права власності на Ѕ частки у нерухомому майні, набутому за спільні кошти подружжя у шлюбі.

ОСОБА_1 у позові вдається до поширення неправдивих вигадок щодо неї, які ганьблять її особу, принижують честь і гідність та ділову репутацію. Стверджує, що вона не приймає участі у сплаті комунальних платежів. Проте на підтвердження зазначених обставин не надав відповідних доказів. З часу розірвання шлюбу (06.08.2019) вона сплачувала комунальні платежі, що не може бути спростовано. 27 березня 2020 року після 21 години ОСОБА_1 викинув на подвір`я її особисті рухомі речі, нажиті за час їхнього сумісного подружнього життя протягом 15 років, та із особливою цинічністю в присутності малолітніх дітей спалив їх на вогнищі. Тому вона подала заяву про вчинене кримінальне правопорушення у межах кримінального провадження від 16.09.2019 № 0000075. Такі протиправні дії позивача перешкоджають користуватися спірним житлом, тому вона разом із дочкою тимчасово проживає у своїх батьків.

Вона є матір`ю двох малолітніх дітей, які зареєстровані за спірною адресою та мають право на користування спірним житлом та проживання у ньому. Згідно з принципом 6 Декларації з прав дитини малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відтак визнання її такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, тягне за собою незаконне обмеження її у правах та обов`язках по догляду за дітьми, їх виховання та розвитку відповідно до вимог СК України. Проживання дітей з батьком негативно вплине на забезпечення інтересів дітей. Відтак наявність у її дітей права на користування й проживання у спірному житловому будинку потребує її знаходження разом з ними, тобто й її права на користування цим житлом.

ОСОБА_1 замовчує ту обставину, що він має у власності інше житло у селі Польове Миронівського району та іншу земельну ділянку. Натомість вона внаслідок шахрайських дій бувшого чоловіка житла не має. Вона проживала у спірному житловому будинку до 01.04.2020.

ОСОБА_7 у відзиві на позов ОСОБА_4 не визнає його повністю. Зазначає, що 12.05.2011 він взяв у борг від ОСОБА_13 кошти в розмірі 10000 доларів США, які не зміг своєчасно повернути. Тому в рахунок погашення боргу запропонував останній подарувати своє майно по АДРЕСА_1 , на що вона погодилась. Однак попросила оформити будинок на ім`я її сина ОСОБА_1 19.10.2017 він подарував спірне майно ОСОБА_1 , від якого коштів не отримував.

В своєму відзиві на позов ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що позивач не надала жодного доказу, що спірні правочини були удаваними. В цьому випадку за ініціативою ОСОБА_13 матері ОСОБА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в дійсності виникли правовідносини дарування, мотивом якого стала домовленість між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 щодо погашення бору в розмірі 10000,00 доларів США, які ОСОБА_7 отримав 12.05.2011 від ОСОБА_13 в строк до 12.05.2016. Ця обставина підтверджена договорами дарування та розпискою про повний розрахунок по позиці. З метою погашення боргу ОСОБА_7 намагався продати спірне майно, однак це позитивних результатів не дало, тому погашення боргу було вирішено в такий спосіб. При укладенні договорів дарування фактична передача коштів не відбувалась. Сторони договору усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, тому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року об`єднано в одне провадження цивільні справи ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договорів дарування удаваними та визнання права власності на Ѕ частки нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_14 позов підтримала повністю, відповідач ОСОБА_4 позов не визнала повністю, позивач ОСОБА_4 свій позов підтримала повністю, ОСОБА_14 позов ОСОБА_4 не визнала повністю, відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_14 надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позову ОСОБА_1 та його відзиву.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 , вона ж як позивач,надала пояснення, які повністю відтворюють зміст її відзиву на позов ОСОБА_1 та зміст її позову.

В подальшому представниками сторін ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були подані заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність сторін. Позиції сторін щодо позовів залишились незмінними.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_4 є його рідною дочкою, яка вийшла заміж за ОСОБА_1 . У 2016 році ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали збирати гроші на свій будинок. Після продажу житлового будинку своєї тітки він віддав своїй дочці 1400 доларів США на придбання будинку, які вона передала своєму чоловікові для придбання будинку. Також свідок особисто давав зятю та дочці по 500 доларів США, ще 1000 доларів США зятю на придбання машини та по 100 доларів США давав онукам. Зі слів дочки йому відомо, що ОСОБА_1 віддав гроші ОСОБА_7 за житловий будинок. До 2016 року подружжя проживало разом з ним. Після придбання будинку вони переїхали у придбаний будинок по АДРЕСА_1 , де зять провів ремонт та зробив добудову. У 2019 році він дізнався, що ОСОБА_1 почав бити його дочку та що ОСОБА_7 подарував житловий будинок ОСОБА_1 . Після того дочка переїхала жити до батьків із дочкою, син залишився з батьком. ОСОБА_7 не є родичем ОСОБА_1 , не приходив у гості, коли останній проживав у нього. ОСОБА_1 часто міняв автомобілі, купляв їх як до придбання житлового будинку, так і після.

Інші свідки, про виклик яких клопотала сторона позивачки ОСОБА_4 , в судове засідання повторно не зявились, стороною позивачки забезпечені не були.

Оцінюючи добуті в ході судового розгляду докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 20 листопада 2005 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Згурівського районного суду Київської області від 6 серпня 2019 року. Від подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.9, т.2 а.с.10, 11, 12 копії рішення суду, свідоцтв про шлюб та про народження).

19 жовтня 2017 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 за договором № 2241 житловий будинок номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності ОСОБА_1 22907836 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657243 (т.2 а.с.136-163 копія договору).

У спірному будинку зареєстрована ОСОБА_4 із 01.10.2018, також там зареєстровані діти сторін (т. 1 а.с.10-11, 18 копія будинкової книги, адресна довідка).

За договором від 19.10.2017 № 2242 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1918 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0030, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності ОСОБА_1 22908284 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657693 (т. 2 а.с.101-135 копія договору дарування).

За договором від 19.10.2017 № 2243 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0031, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер запису про право власності ОСОБА_1 22908419 від 19.10.2017, рішення державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.10.2017, індексний номер 37657834 (т.2 а.с.170-204 копія договору дарування).

Вартість спірного майна на момент пред`явлення позову становить, зокрема, житлового будинку 194100,00 грн, двох земельних ділянок - 183039,29 грн (т.2 а.с.85-87).

Крім того, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,246 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , земельної ділянки, площею 3,5753 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Полівської сільської ради Миронівського району Київської області (т.1 а.с.55-57 копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно).

ОСОБА_4 здійснювала оплату вартості спожитої електричної енергії за 2018-2019 роки та послуг, наданих ТОВ «Інтера 2015» у 2018-2019 році, по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.77-78, 79-102).

Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_10 28.09.2007 отримав у спадок житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.17-23).

18 травня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у ПАТ «Плюс банк» у розмірі 55755,00 грн та фінансування стархового платежу за страхування життя позичальника в розмірі 1617,90 грн, що становить 57372,90 грн, в інтересах сім`ї на придбання автомобіля марки «ВАЗ 210934», 2011 року випуску, на що надала свою Згоду ОСОБА_4 (т.2 а.с.206-221 копії договорів, довідок, рахунків).

ОСОБА_7 24.04.2015, 01.05.2015,08.05.2015, 14.08.2015, 28.08.2015 та 11.09.2015 розміщував оголошення у газеті «Понорама» про продаж будинку в смт Згурівка, що підтверджується повідомленням ПП «Редакція газети «Панорама» (т.3 а.с.11, 12-18 копії сторінок газети з оголошеннями).

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 продав автомобіль «ВАЗ 210934», 2011 року випуску, ОСОБА_19 за 59000,00 грн (т.3 а.с.27-35).

Борговими розписками підтверджено, що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 10000 долав США, в рахунок погашення боргу зобов`язувався переоформити належне йому майно по АДРЕСА_1 (т.3 а.с.57-58 копії розписок).

В провадженні Відділення поліції № 2 Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000189 від 25.11.2020 по факту підробки документів, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що реєстрація його колишньої дружини ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися чи розпоряджатися майном.

Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє колишнього члена сім`ї права користування ним.

Відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

При цьому, навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Також при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, що по суті буде мати наслідком виселення, необхідно брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі N 447/455/17 (провадження N 14-64цс20).

З урахуванням вселення відповідачки ОСОБА_4 до квартири як члена сім`ї та реєстрації її місця проживання у спірній квартирі з 2018 року, проживання разом з нею у цій квартирі неповнолітньої донки ОСОБА_17 , місце проживання якої визначено з матір`ю, конфлікт позивача ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_4 не може свідчити про пропорційність втручання держави у право відповідачки на користування житловим приміщенням, яке є її постійним місцем проживання. Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідачка ОСОБА_4 створює йому нестерпні умови для проживання, зловживає спиртними напоями, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачка ОСОБА_4 здійснювала оплату вартості спожитої електричної енергії за 2018-2019 роки та послуг, наданих ТОВ «Інтера 2015» у 2018-2019 році, по АДРЕСА_1 , несла витрати з утримання будинку.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договорів дарування удаваними та визнання права власності на Ѕ частки нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 6, 11, 12, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо цей факт буде встановлено, то відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Таким чином, за умови доведеності удаваності договору дарування суд зобов`язаний застосувати правила, що регулюють угоду купівлі-продажу при вирішенні іншого конкретного спору (поділ спільного майна подружжя).

Істотною умовою договору купівлі-продажу є ціна. Тобто вказаний правочин за своєю суттю є відплатним. Факт передачі ОСОБА_20 . ОСОБА_7 грошей за житловий будинок та земельні ділянки, як оплату їх вартості, в ході судового розгляду не встановлено.

Наявні в матеріалах справи документи, а саме копії кредитного договору, свідоцтво про право на спадщину на ім`я батька позивачки ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу автомобіля не можуть слугувати доказом відплатності договору та накопичення коштів сім`єю для придбання будинку та земельних ділянок, оскільки ані за своїм змістом, ані за часом укладення не ототожнюються із оспорюваними договорами купівлі-продажу.

Разом з тим, 12.05.2011 року ОСОБА_7 отримав у борг від ОСОБА_13 (матері ОСОБА_1 ), кошти в розмірі 10000 доларів США, в строк до 12.05.2016. З метою своєчасного повернення боргу ОСОБА_7 вирішив продати належне йому майно, а саме житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 . Однак, продати майно у вищезазначені терміни не вдалось, а тому за домовленістю з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 в якості погашення боргу вирішив подарувати житловий будинок та земельні ділянки ОСОБА_13 . За бажанням ОСОБА_13 житловий будинок та земельні ділянки були оформлені на її сина ОСОБА_1 , тобто були подаровані останньому. Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що спірні договори фактично не були прихованням договорів купівлі-продажу, а були укладені на виконання умов договору щодо повернення боргу. Безгрошовість цих договорів обґрунтована тим, що фактична передача коштів не відбувалася. При цьому, сторони договору повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір.

В даному випадку між сторонами правочину - ОСОБА_20 та ОСОБА_7 , в дійсності виникли правовідносини дарування, мотивом якого стала домовленість Між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 щодо погашення боргу. Будь-яких коштів ОСОБА_7 (даруватель) від ОСОБА_1 (обдарований) не отримував.

Укладаючи спірні договори дарування, сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договори дарування, а не будь-які інші договори, позивака ОСОБА_4 не обґрунтував удаваності договорів дарування нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельних ділянок, з метою приховання інших правочинів, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договорами дарування, та що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеними договорами дарування, а тому суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки вимоги поділити між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спільне майно подружжя в рівних частках, а саме виділити їй та визнати її право власності на Ѕ ідеальних часток спірного майна та припинити право спільної сумісної власності на це майно, є похідними вимогами від вимоги про визнання удаваними договорів дарування, то задоволення цих вимог залежать від задоволення вимог про визнання удаваними договорів дарування. Позивачка ОСОБА_4 не довела, що житловий будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно підлягають поділу.

Частиною першою ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (частина перша статті 57 СК України).

Згідно з положеннями статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договорів дарування удаваними та визнання права власності на Ѕ частки нерухомого майна, відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені сторонами судові витрати залишити за ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 235, 391, 405, 655, 717 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 2, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договорів дарування удаваними та визнання права власності на Ѕ частки нерухомого майна відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0000189 від 25.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України - повернути до Відділення поліції № 2 Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішенні.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 жовтня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач (відповідач) ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка (позивачка) ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_7 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В.ХИЖНИЙ