ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1107/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/3951/20 Категорія: 301030400 Ігнатенко Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння, відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом недобросовісним набувачем, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 орендодавцем, та ОСОБА_3 орендарем, і ОСОБА_4 поручителем, був укладений договір оренди автомобіля №16/12/16 та договір поруки. Згідно вказаного договору оренди, ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_3 прийняв у платне користування легковий автомобіль «Chevrolet Lacett», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип- легковий седан, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Відповідно до запису у технічному паспорті транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_5 , однак фактичним володільцем є ФОП ОСОБА_1 , який фактично придбав вказаний автомобіль у ОСОБА_5 на підставі договору переуступки кредитного договору та останнім видала йому нотаріально засвідчені довіреної від 29 вересня 2015 року та 13 жовтня 2017 року на вказаний автомобіль. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перший місяць оренда автомобіля сплачувалось своєчасно та без затримки, надалі з 13 січня 2017 року вони почали сплачувати оренду з щотижневими порушеннями умов договору, постійними затримками сплати оренди та прострочками. З 14 квітня 2017 року орендар ОСОБА_3 без будь-яких підстав оплачувати оренду відмовився взагалі, автомобіль для огляду не надав, на телефонні дзвінки не відповідав. На вимогу позивача автомобіль повернуто не було, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду. 17 травня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено та стягнуто солідарно з останніх 544 842 гривні 99 копійок та зобов`язано повернути ФОП ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet Lacett», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . В той же час, оскільки вказані особи не повертали належний позивачу автомобіль, яким вони заволоділи незаконно та не сплачували кошти за його користування, тому позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0004713 від 02 травня 2017 року за ч.3 ст.289 КК України. Як стало відомо із матеріалів вказаного кримінального провадження, зокрема, із протоколу допиту ОСОБА_2 , останній придбав вищевказаний автомобіль у ОСОБА_3 за 1600 доларів США на підставі довіреності, який в подальшому продав невідомій особі за 1550 доларів США. При цьому, ОСОБА_2 влаштували пояснення ОСОБА_3 про те, що автомобіль власника не має, оскільки ОСОБА_5 ніби-то померла.

На думку позивача, ОСОБА_2 діючи умисно, придбав автомобіль за нижчою ціною, яка не відповідала ринковій ціні за подібний автомобіль на день вчинення купівлі-продажу, така ціна була обумовлена тим, що він придбав автомобіль, який фактично був вкрадений у законного власника. Відповідач у порушення встановленого порядку реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, придбав шляхом передачі технічного паспорту в обмін на грошові кошти автомобіль у особи, якій цей автомобіль не належав і права на відчуження автомобіля ця особа не мала. Таким чином, на думку позивача, відповідач, в розумінні чинного законодавства, є недобросовісним набувачем, який заволодів автомобілем незаконно. Також, подальший факт продажу автомобіля невідомій особі за 1550 доларів США відповідач не підтверджує жодним доказом. Позивач неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з вимогою повернути автомобіль, однак останній відмовився повернуто його. Вартість подібного автомобіля станом на листопад 2020 року становить від 130 000 до 170 000 гривень.

Незаконне заволодіння автомобілем відповідачем та подальша відмова у його поверненні спричинили позивачу сильні душевні страждання, які виражалися у відсутності апетиту, порушенні сну та загального емоційного стану. Такий пригнічений настрій вплинув на відносини з оточуючими, з близькими в сім`ї та на робочі відносини від постійних думок про завдану матеріальну шкоду та незаконне заволодіння його майном. Позивач не міг сконцентруватися на справах, що спричинило негативні наслідки у сферах його життя. Позивачем оцінену завдану йому моральну шкоду у суму 50 000 гривень.

На підставі викладеного позивач просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль «Chevrolet Lacettі», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип - легковий седан, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який заволодів ним незаконно, без відповідної правової підстави, та зобов`язати повернути його власнику ФОП ОСОБА_1 ; у разі неможливості витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_2 , стягнути з нього збитки у розмірі мінімальної вартості подібного автомобіля у розмірі 130 000 гривень на користь ФОП ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що право власності ОСОБА_5 на спірний автомобіль, як станом на день надання, зокрема, ОСОБА_1 довіреності від 13 жовтня 2017 року, так і станом на день розгляду даної справи по суті, не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки з копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16 грудня 2015 року, без встановлення його належності саме ОСОБА_6 , яка має по батькові « ОСОБА_7 », неможливо встановити реєстрацію права власності на спірний автомобіль саме за нею.

При цьому, питання про встановлення вищевказаного факту на вирішення суду не ставиться та в обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 не покладено відповідні доводи та докази, які свідчать про належність спірного транспортного засобу саме ОСОБА_6 , незважаючи на відмінність її по батькові з по батькові власника цього транспортного засобу, який зазначений у правовстановлюючому документі.

Судом зазначено, що ОСОБА_1 , отримавши від ОСОБА_5 довіреності на володіння, користування та розпорядження спірним транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не набув право власності на спірний автомобіль.

При цьому, з врахуванням вищевказаних обставин щодо розбіжностей відомостей у по батькові ОСОБА_8 , які зазначені у довіреностях та паспорті, а саме « ОСОБА_7 », відомостям щодо по батькові ОСОБА_8 , які зазначені у свідоцтві про реєстрацію спірного транспортного засобу, а саме « ОСОБА_9 », які під час судового розгляду не усунуті, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити наявність і у самої ОСОБА_8 відповідних правових підстав для уповноваження ОСОБА_1 та інших осіб правами, які зазначені у вказаних довіреностях, щодо спірного транспортного засобу.

Крім того, жодного доказу, який свідчить про знаходження спірного транспортного засобу у відповідача ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, більш того органом досудового розслідування, який здійснює розшук даного автомобіля, встановлено, що він короткий час перебував у володінні ОСОБА_2 , та ще станом на 2017 рік вибув з його користування, та місцезнаходження автомобіля до цього часу не встановлено.

Нормами ст.387 ЦК України не передбачено витребування своєї речі неволодіючим власником від неволодіючого не власника.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими, внаслідок чого задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин справи, що мають значення для справи, рішення ухвалено за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у судовому засіданні була допитана як свідок ОСОБА_5 , яка підтвердила, що дійсно брала валютний кредит на автомобіль, а в подальшому із-за підвищення курсу валюти не мала можливості його погашати. Тому ОСОБА_5 переуступила автомобіль ОСОБА_1 з умовою подальшого його переоформлення після погашення кредиту перед банком. Отже, ОСОБА_5 , яка є формальним власником автомобіля підтвердила, що фактичним власником є ОСОБА_1 .

Суд вказує на помилково зазначене по батькові ОСОБА_5 в свідоцтві про реєстрацію автомобіля, про те в той же час ігнорує інші дані, такі як номер кузову автомобіля, державний номерний знак, адреса реєстрації ОСОБА_5 , примітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу набуття у власність автомобіля ОСОБА_5 за кредитним договором АКБ «УкрСиббанк».

Що стосується витребування автомобіля у відповідача, то позивач вказує, що ОСОБА_2 не надав доказів передачі автомобіля третій особі. За відсутності таких доказів необхідно дійти висновку, що автомобіль не проданий відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Карпов С.О. вказує, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , наданого позивачем, автомобіль «Шевролле Лачетті», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , а тому позивачем у даній справі може бути тільки вона.

Зазначає, що до апеляційної скарги позивач долучив додаткові докази, які не досліджувались у суді першої інстанції, а саме договір переуступки кредитного договору від 28.12.2009 року №12-28.12.09 та акт прийому - передачі автомобіля від 28.12.2009 року. При цьому сторона відповідача звертає увагу, що договір від 28.12.2009 №12-28.12.09 не може мати юридичної сили, так як не відповідає вимогам ст. 520 ЦК України щодо укладення такого договору, оскільки основною умовою для його укладений є згода кредитора.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу, що спірний автомобіль знаходиться у відповідача.

Зазначає, що станом на 13.10.2017 року свідоцтво про реєстрацію автомобіля було у розпорядженні ОСОБА_1 , оскільки для посвідчення нотаріусом довіреності від 13.10.2017, відповідно до якої ОСОБА_5 надала доручення ОСОБА_1 та іншим особам на представництво її інтересів з питань експлуатації спірного автомобіля, необхідно було надати нотаріусу саме оригінал свідоцтва про реєстрацію.

Також звертає увагу суду на пропуск позивачем позовної давності.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 долучив Договір № 12-28.12.09 від 28 грудня 2009 року переуступки кредитного договору №0 від 07.07.2008 року та Акт прийому-передачі легкового автомобіля від 28 грудня 2009 року.

Доводів щодо неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції позивач не наводить та виняткових обставин для прийняття даних доказів судом апеляційної інстанції не зазначає, а тому такі докази не приймаються до розгляду судовою колегією.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо ознайомлена нотаріусом з загальними вимогами додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідало її внутрішній волі, у відповідності до вимог ст.244 ЦК України на підставі укладеного з повіреним усного договору надала ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та зареєстрована в реєстрі за №4371 (а.с.8).

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 , Манжолу Я.Є., Манжолу М.Є. та ОСОБА_12 представляти її інтереси в органах ДАІ, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також у будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, перед фізичними особами, в судових органах, банківських установах, в ПАТ «УкрСиббанк», органах внутрішніх справ з питань експлуатації, слідкування за технічним станом, ремонту, проходження технічного огляду, обслуговування та утримання в технічно справному стані легкового автомобіля марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип - легковий сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 03 липня 2008 року, та захисту її інтересів як власника зазначеного майна. Для чого надала право на здійснення його переобладнання (зміна типу і моделі, кольору), ремонт, проходження державного технічного огляду; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікати реєстраційного документа у випадку його втрати, тимчасовий реєстраційний талон, довідки у банківських установах про повне погашення кредиту та інші; погашати кредитні зобов`язання (включаючи штрафи, пеню і інші нарахування) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 07 липня 2008 року, укладеного нею з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та зняти заборону відчуження на вказаний автомобіль в установленому законом порядку згідно вказаного договору; представляти її інтереси в суді з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Крім вищезазначеного ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають право: укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження автомобілем (купівлі-продажу, найму, міни, тощо), визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови; одержувати за цим договором грошові суми; керувати зазначеним автомобілем, визначаючи на власний розсуд місце його стоянки; укладати договори страхування автомобіля та обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримувати страхові відшкодування (а.с.8).

У вказаній довіреності зазначено, що вона видана строком на п`ять років з правом передоручення та з правом виїзду за кордон і дійсна до 29 вересня 2020 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Chevrolet Lacettі», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , колір синій, тип - легковий седан-В, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 . Дата першої реєстрації 03 липня 2008 року, дата реєстрації 16 грудня 2015 року. Особливі відмітки: дублікат свідоцтва серії НОМЕР_6 кредит «УкрСиббанк», встановлено ГБО (а.с.13).

Встановлено, що у вказаному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу по батькові власника автомобіля ОСОБА_8 , зазначено як « ОСОБА_9 ».

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №347286, ОСОБА_1 з 26 жовтня 2004 року є фізичною особою-підприємцем (а.с.10).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії А №130480, складеної ДПІ у Дарницькому районі м. Києва Державної податкової служби 08 травня 2012 року, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, зокрема, за видом 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (а.с.11).

16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності НАР №853215 від 29 вересня 2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №4371 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) і ОСОБА_4 (поручителем), укладено договір оренди автомобіля №16/12/16 (а.с.18-20).

Відповідно до розділу 1 вказаного Договору, орендодавець надає, а орендар приймав в платне користування легковий автомобіль марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип - легковий сєдан, держ. номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії НОМЕР_3 , виданий дублікат: Зам.15-3760 РС Україна 04.2015, Центр 8046, в м. Києві. Строком на 36 місяців за ціною оренди: 105 доларів США 00 центрів в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати тиждень, та 5475 доларів США 00 центів в гривневому еквіваленті на рік.

Згідно розділу 2 зазначеного Договору, строк користування 36 місяців встановлюється з дати підписання даного договору до 16 грудня 2019 року (включно).

Крім того, 16 грудня 2016 року між ОСОБА_4 (поручитель), ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір поруки (а.с.14-15).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, яке набрало законної сили 18 червня 2018 року, у справі №759/11871/17 позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди, повернення майна, задоволено; визнано дійсним Договір №16/12/16 оренди автомобіля та поруки від 16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 , як стороною «Орендодавець», та ОСОБА_3 , як стороною « ОСОБА_13 », і ОСОБА_4 , як стороною «Поручитель»; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди автомобіля у розмірі 42 264 гривні 25 копійок заборгованість за оплату оренди транспортного засобу, 16 350 гривень штрафу за договором за порушення зобов`язань, 16 350 гривень неустойка за порушення зобов`язання за договором, 462 798 гривень 74 копійки пеня за порушення строків оплати оренди та 7080 гривень судового збору, а всього 544 842 гривні 99 копійок; зобов`язано ОСОБА_3 повернути ФОП ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet», модель «Lacettі», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.21-23).

13 жовтня 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 1996 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо ознайомлена нотаріусом з загальними вимогами додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідало її внутрішній волі, у відповідності до вимог ст.244 ЦК України на підставі укладеного з повіреним усного договору надала ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та зареєстрована в реєстрі за №4891 (а.с.9).

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 представляти її інтереси в органах ДАІ, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також у будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, перед фізичними особами, в судових органах, банківських установах, в ПАТ «УкрСиббанк», органах внутрішніх справ з питань експлуатації, слідкування за технічним станом, ремонту, проходження технічного огляду, обслуговування та утримання в технічно справному стані легкового автомобіля марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип - легковий сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16.12.2015 року, та захисту її інтересів як власника зазначеного майна. Для чого надала право на здійснення його переобладнання (зміна типу і моделі, кольору), ремонт, проходження державного технічного огляду; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікати реєстраційного документа у випадку його втрати, тимчасовий реєстраційний талон, довідки у банківських установах про повне погашення кредиту та інші; погашати кредитні зобов`язання (включаючи штрафи, пеню і інші нарахування) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 07 липня 2008 року, укладеного нею з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та зняти заборону відчуження на вказаний автомобіль в установленому законом порядку згідно вказаного договору; представляти її інтереси в суді з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Крім вищезазначеного ОСОБА_1 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 мають право: укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження автомобілем (купівлі-продажу, найму, міни, тощо), визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови; одержувати за цим договором грошові суми; керувати зазначеним автомобілем, визначаючи на власний розсуд місце його стоянки; укладати договори страхування автомобіля та обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримувати страхові відшкодування (а.с.9).

У вказані довіреності зазначено, що вона видана строком на п`ять років з правом передоручення та з правом виїзду за кордон і дійсна до 13 жовтня 2022 року.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження №0004713, відомості про вчинення кримінального правопорушення за вказаним номером внесені до ЄРДР 01 травня 2017 року за фабулою: «16.12.2016 за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1к, офіс №186, між ФОП ОСОБА_17 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено договір щодо оренди автомобілем Шевроле Лаччеті, 2007 року випуску, синього кольорі і д.н. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_3 з січня 2017 року перестав платити орендну плату за вказаний автомобіль та повертати автомобіль відмовився (ЄО №31554 від01.05.2017)» - правова кваліфікація ч.3 ст.289 КК України (а.с.32).

Як вбачається з довідки старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Мишенко В.Ю. за вихідним №1226/125/48-2018 від 18 січня 2018 року, під час розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що автомобіль «Шевроле Лачетті», 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію на вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_5 , який знаходився в кредиті банку «УкрСиббанк» та відповідно до договору переуступки та генерального доручення був переданий ОСОБА_1 . Крім того, на підставі допиту свідка ОСОБА_2 встановлено, що 06 квітня 2017 року йому зателефонував ОСОБА_3 та запропонував придбати у нього автомобіль «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_2 , який при зустрічі з ОСОБА_3 , він оглянув та в подальшому придбав за 1600 доларів США у вказаного громадянина, при цьому ОСОБА_3 передав йому ключі, свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб, пред`явив паспорт громадянина України на власне ім`я та посвідчення водія. В розмові ОСОБА_3 повідомляв, що власник автомобіля померла та він тривалий час користується вказаним транспортним засобом. В подальшому, більш детально оглянувши автомобіль та виявивши те, що він у незадовільному технічному стані, 07 квітня 2017 року він вказаний автомобіль продав невідомій особі за 1550 доларів США. На даний час місцезнаходження викраденого автомобіля не встановлено (а.с.28).

Позивач ФОП ОСОБА_1 , з врахуванням викладених вищевказаних показів відповідача ОСОБА_2 , вважає, що останній є недобросовісним набувачем, оскільки заволодів спірним автомобілем незаконно, в зв`язку з чим, посилаючись на положення ст.386, 387, 400 ЦК України, спірним автомобіль та свідоцтва про його реєстрацію мають бути витребувані з незаконного володіння ОСОБА_2 , повернутий його власнику, а саме ФОП ОСОБА_1 або, у разі неможливості такого витребування, з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 мають бути стягнуті збитки у розмірі мінімальної вартості подібного автомобіля у розмірі 130 000 гривень, а також стягнута моральна шкода.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зокрема посилався на те, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування спірного транспортного засобу, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, не укладалися. Таким чином, ОСОБА_1 , отримавши від ОСОБА_5 довіреності на володіння, користування та розпорядження спірним транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не набув право власності на спірний автомобіль. Тому позивач ФОП ОСОБА_1 не наділений правом витребовувати вказаний автомобіль з чужого незаконного володіння або стягувати збитки у разі неможливості такого витребування, а також вимагати відшкодування моральної шкоди.

Однак з такими висновками суду колегія суддів не зовсім погоджується.

Так, дійсно ФОП ОСОБА_1 не є власником автомобіля, що підтверджується матеріалами справи, однак вказане не позбавляє права володільця звернутися до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право володіння.

Згідно зі статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

За правилом статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).

Пунктом 2 частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Позивач у справі набув на підставі довіреності право володіння спірним автомобілем. Як особа, якій належить право володіння, позивач має право пред`явити вимогу про надання йому захисту із застосуванням такого способу захисту, що передбачений, у тому числі, й для власника майна.

Вказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 159/3141/16-ц.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Отже, висновок суду першої інстанції в частині того, що позивач не наділений правом звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки не є власником майна суперечить нормам чинного законодавства, так як останній є володільцем даного майна на підставі довіреності.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як видно із наданих відповідачем пояснень у рамках кримінального провадження порушеного за фактом злочину передбаченого частиною 3 статі 289 КК України та при допиті його як свідка у даному ж провадженні, він стверджує, що 06 квітня 2017 року йому зателефонував ОСОБА_3 та запропонував придбати у нього автомобіль «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_2 , який при зустрічі з ОСОБА_3 , він оглянув та в подальшому придбав за 1600 доларів США у вказаного громадянина, при цьому ОСОБА_3 передав йому ключі, свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб, пред`явив паспорт громадянина України на власне ім`я та посвідчення водія. В розмові ОСОБА_3 повідомляв, що власник автомобіля померла та він тривалий час користується вказаним транспортним засобом. В подальшому, більш детально оглянувши автомобіль та виявивши те, що він у незадовільному технічному стані, 07 квітня 2017 року він вказаний автомобіль продав невідомій особі за 1550 доларів США. На даний час місцезнаходження викраденого автомобіля не встановлено.

Саме у зв`язку із вказаними обставинами позивач вважав, що відповідач є особою, яка незаконно заволоділа вказаним автомобілем, а тому саме він повинен повернути його законному володільцеві, або сплатити його вартість.

В той же час, як встановлено колегією суддів рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, яке набрало законної сили 18 червня 2018 року, у справі №759/11871/17 зобов`язано ОСОБА_3 повернути ФОП ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet», модель «Lacettі», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Тобто вказаним рішенням суду фактично вирішено питання щодо повернення спірного майна законному володільцеві. У даному випадку повернення спірного майна у володіння позивача залежить від належного виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Як встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у справі №759/11871/17 ОСОБА_3 користувався належним позивачу на праві власності автомобілем на підставі договору оренди, укладеним відповідно до вимог законодавства України.

Чинне цивільне законодавство передбачає способи захисту у разі порушення прав наймодавця.

Наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця (стаття 779 ЦК України).

Згідно зі статтею 803 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частинами першою третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто, у даній справі встановлено договірні відносини позивача з ОСОБА_3 , який і повинен відшкодувати власнику шкоду у разі втрати або пошкодження речі переданої у найм.

В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази відчуження спірного автомобіля на підставі будь-якого правочину ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 , а також ОСОБА_2 третій особі.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач звернувся з неналежним способом захисту своїх прав за даних обставин справи.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи апеляційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено частково з недотриманням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у іншій частині оскаржене судове рішення слід залишити без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює оскаржене судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

В той же час, у відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 адвокатом Карповим С.О. заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5200 грн за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених заявником витрат на професійну правничу допомогу, адвокат Карпов С.О. надав ордер на надання правничої (правової) допомоги №1010199 від 12.04.2021 року, акт виконаних послуг (робіт) №3 від 15.08.2022 року підписаний ОСОБА_2 та АБ «Карпов та партнери», квитанцію №0.0..1 від 15.08.2022 року на суму 3762 грн, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.04.2021 року; договір б/н про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.04.2021 року.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 ( провадження № 61-14735св20).

Тому з ФОП ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5200 грн за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5200 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Судді: