Провадження № 2/522/2469/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені на заборгованість по виплаті аліментів.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 567,60 гривень.

В обґрунтування зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання спільних двох дітей. Виконавчий лист перебуває у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області. Починаючи з 01.04.2021 року Відповідачем сплата аліментів проводилась у неповному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 15 075 гривень. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки(пені). Із врахуванням вказаного Позивачем було складено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який додано до цієї заяви. Згідно розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів , починаючи з 01.05.2021 року становить 9 567,60 гривень.

Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року позов залишено без руху.

23 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 09 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

18 лютого 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, а саме квитанції про сплату аліментів.

В судовому засіданні 13 травня 2022 року Позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, надав до суду оригінал квитанції про сплату аліментів, зазначив що він почав сплачувати аліменти, однак залишилась заборгованість, оскільки він не мав змоги сплачувати вчасно аліменти.

09 червня 2022 року від Позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.

В судове засідання 14 червня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від учасників справи надійшли заява про розгляд справи за відсутності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно статті 12 частини 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2013 року по справі № 522/22233/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2013 року до 09 жовтня 2028 року. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2013 року до 09 жовтня 2028 року. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 90 гривень, щомісячно, з 28 серпня 2013 року та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 300 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 229,4 гривень.

Позивачем було отримано виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів та пред`явлено до виконання.

Як встановлено з довідки державного виконавця від 04 жовтня 2021 року за вих. № 25787 заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становить 7 267 гривень 50 копійок.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені -1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження№14-616цс18).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд погоджується з розрахунками позивача щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 567, 60 гривень (а.с. 10). При цьому, суд приймає до уваги, що відповідачем розмір пені не оспорювався.

Слід зазначити, що суд не приймає доводи Відповідача, щодо того, що він почав сплачувати аліменти, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_2 почав сплачувати аліменти вже після подачі позову до суду (а.с 45 -48), а предметом розгляду справи є стягнення пені на заборгованість по виплаті аліментів.

Крім того, суд приймає до уваги, що заборгованість по сплаті аліментів відповідачем не сплачена в повному обсязі та згідно довідки державного виконавця від 01 червня 2022 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становить 6173 гривень.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи що утримання дітей потребує значних матеріальних витрат, а також те, що відповідач працездатна особа і не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів та своєчасної оплаті аліментів, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені на заборгованість по виплаті аліментів задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 567 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в сумі 908 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 17 червня 2022 року.

Суддя Л. М. Чернявська