Житомирський апеляційний суд
Справа №296/623/21 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

у цивільній справі №296/623/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом. Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.11.2016 у розмірі 27 772 грн. 51 коп. станом на 15.11.2020, яка складається з наступного: 14 996 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом, 6626 грн.09 коп. заборгованість по відсотках за користування, а також 2102 грн. судового збору. В обґрунтування поданого позову Банк зазначав, що 01.11.2016 між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви №Б/Н на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-банку, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 відсотків щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак останній умов договору належним чином не виконав, в результаті чого станом на 15.11.2020 утворилася заборгованість у розмірі 21 772 грн. 51 коп.

29.03.2021 ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до АТ «Акцент-Банк», в якому просив стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 52 421 грн 49 коп. Зустрічний позов обґрунтовувався тим, що 01.11.2016 ОСОБА_1 отримав в AT «Акцент - Банк» платіжну карту, яка не мала ознак кредитної, зі строком дії до 01.01.2020. В подальшому, як вказує відповідач за первісним позовом, поповнював свою платіжну картку різними платежами, а всього на суму 52 421 грн 49 коп., які позивач за первісним позовом самостійно, безпідставно, без будь - яких відповідних правових підстав набув у власність та не надає ОСОБА_1 можливість використати власні кошти. Додатково ОСОБА_1 зазначає, що згідно з розрахунком заборгованості за договором № SAMABWFC1 від 2016-11-01, станом на 15.11.2020 всього на платіжну карту останнього поступило коштів від банку на суму 11 580 грн 66 коп.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2022 року позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.11.2016 у розмірі 14 996 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 42 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення безпідставно отриманих коштів, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити в частині стягнення заборгованості з 14996, 42 грн. до 11580, 66 грн. та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати і ухвалити нове рішення суду про задоволення зустрічного позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції прийняв до уваги як доказ розрахунок заборгованості за договором №SAMABWFC1 від 2016-11-01, укладеного між АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та клієнтом ОСОБА_1 , ОКПО НОМЕР_1 , станом на 15.11.2020 р., згідно з яким всього на платіжну карту відповідача поступило коштів від позивача 11580 грн. 66 коп. При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» 3415,76 грн. суд першої інстанції безпідставно прийняв як доказ довідку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» без номеру та дати про нібито видані картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 14.01.2016 та №992519 від 31.12.2016, оскільки остання не є належним доказом.

Зазначає, що суд першої інстанції при стягненні заборгованості ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» прийняв вказаний розрахунок. Однак, при вирішенні зустрічного позову не прийняв до уваги як доказ вищевказаний розрахунок, що не відповідає обставинам справи.

Вважає, що позовну заяву від імені АТ «АКЦЕНТ-БАНК» подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, підписана особою, яка не має права її підписувати, та не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника на підписання позовної заяви та на представництво позивача, АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відповідно до ч.3 ст.58, ч.ч.1,2 ст.60, ч.ч.1,3 ст.62 ЦПК України. Крім того, приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розмірі 14 996 грн. 42 коп., суд першої інстанції не застосував норми ч.1 ст.1049 ЦК України, а також не вірно застосував норми ст.625 ЦК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2016 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №Б/Н на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-банку, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.6).

Укладений між сторонами договір складається з анкети-заяви, витягу з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів (а.с.6-11).

Акціонерне товариство «Акцент-банк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк», що стверджується витягом із статуту, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.14-17).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.11.2020 за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 772 грн. 51 коп., з яких: заборгованість за кредитом 14 996 грн. 42 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 6 626 грн. 09 коп.

ОСОБА_1 в АТ «Акцент-Банк» було відкрито рахунок № НОМЕР_3 та 14.01.2016 видано картку № НОМЕР_2 строком дії до січня 2020 року, а 31.12.2016 видано картку № НОМЕР_4 строком дії до січня 2020 року, що стверджується довідкою АТ «Акцент-Банк» (а.с.110).

Згідно довідки АТ «Акцент-Банк» 01.11.2016 клієнту ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт, а 21.03.2018 ліміт збільшено до 15 000 грн. (а.с. 111).

Згідно виписки АТ «Універсал Банк» по картках клієнта ОСОБА_1 за період з 01.11.2019 по 01.11.2020, кредитний ліміт станом на 21.03.2018 збільшено до 15 000 грн. (а.с. 112-115).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

Статтями 610 та 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, що включає у себе його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В даному випадку судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2016 між сторонами було укладено договір про отримання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-банку.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування користування кредитною картою «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-банк», розміщеного на сайті: https://а-bank.com.ua/terms/.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення діяли ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент відповідного договору (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Відповідач за первісним позовом у своєму відзиві звертає увагу суду на той факт, що позовна заява підписана та подана не уповноваженою особою. Однак, повноваження представника підтверджені довіреністю на представництво інтересів позивача.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідача тіло кредиту та складові його повної вартості, зокрема, відсотки.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ "Акцент-банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки такі Умови та Правила це значний за обсягом документ, що потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Акцент-банк», зазначило, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши анкету-заяву, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт, Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Про це у відзиві наголошує також відповідач за первісним позовом.

Крім того, в матеріалах справи відсутні підписані відповідачем документи за програмою «Кредитна картка», в яких було б визначено процентну ставку 44,40% на рік на суму залишку заборгованості, що свідчить про не погодження сторонами процентної ставки та її розміру.

Щодо тверджень відповідача про недопустимості розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, оскільки банк надав банківську виписку (яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік»), з якої вбачається використання ОСОБА_1 кредитного ліміту шляхом витрачання коштів з кредитної карти.

На підтвердження встановлення кредитного ліміту суду надано довідку, а також роздруковане фото відповідача з карткою банку та довідку щодо виданих відповідачу карт, яку суд приймає як належний доказ в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи, що позивачем не доведено обов`язку сплати відповідачем суми відсотків за користування кредитом, що є його процесуальним обов`язком, суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 6629 грн. 09 коп. не підлягають задоволенню, а тому питання про застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Водночас, приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд вважав, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, в зустрічному позові ОСОБА_1 зазначає, що 01.11.2016 року отримав в AT «Акцент - Банк» платіжну карту, яка не мала ознак кредитної, зі строком дії до 01 місяця 2020 року. Будь - якої угоди про отримання кредитної платіжної картки з кредитним лімітом з AT «Акцент - Банк» не укладав.

В подальшому, позивач зазначає, що поповнював свою платіжну картку різними платежами, а всього на суму 52 421 грн 49 коп., які відповідач самостійно, безпідставно, без будь-яких відповідних правових підстав, набув у власність та відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України має повернути їх позивачу.

Так, відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за договором №SAMABWFC1 від 2016-11-01, укладеного між АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та клієнтом ОСОБА_1 , ОКПО НОМЕР_1 , станом на 15.11.2020 р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 14 996,42 грн.

Разом з тим, при розгляді справи позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів, які б підтверджували факт внесення ним грошових коштів на свій рахунок. Розрахунок заборгованості з первісного позову даний факт підтвердити не може, оскільки є арифметичним розрахунком у відповідності до умов первісного кредиту (який ОСОБА_1 не визнає). А не первісним бухгалтерським документом, щоб підтверджував внесення грошових коштів у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На вимогу Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2021 банком надавались на адресу суду банківські виписки, які є первісним бухгалтерським документом, у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які підтверджують факт витрачання ОСОБА_1 грошових коштів зі свого карткового рахунку на власні потреби.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 996 грн. 42 коп. Крім того, суд також дійшов вірного висновку щодо зустрічного позову, зокрема, про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог з посиланням на положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 09.09.2022 року.