Справа № 359/6229/21
Провадження № 2/359/554/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог : Бориспільський міськрайонний відділ виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області про стягнення заборгованості та пені по аліментам,-

В С Т А Н О В И В :

13 липня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Овсяннікова В.В., подала до суду позов, яким просила стягнути з ОСОБА_2 на власну користь заборгованість по аліментам в розмірі 191644 грн. 27 коп. та пеню за несплачені аліменти в розмірі 717466 грн. 00 коп.

Вимоги обгрунтовано тим, що сторони з серпня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 16 березня 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей : доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням суду від 24 липня 2017 року на утримання дітей стягнуто з батька на користь позивача аліменти. Дане судове рішення 24 квітня 2017 року пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 56269817. Через неналежне виконання судового рішення станом на 20 листопада 2020 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 191644 грн. 27 коп., яка складається з : за період 2018 рік та січень лютий 2019 року борг в розмірі 70053 грн. 61 коп., за березень грудень 2019 року борг в розмірі 70726 грн. 66 коп., за січень листопад 2020 року борг в розмірі 50864 грн. 00 коп. На підтвердження наведеного послалась на довідки-розрахунок державного виконавця від 05 лютого 2020 року, 07 березня 2020 року та від 13 липня 2020 року. Враховуючи наведене та посилаючись на норми ст. 195, 196 СК України, 549 ЦК України позивач просила позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

22 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

26 січня 2022 року відповідач подав відзив, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Він не має заборгованості зі сплати аліментів, а довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, видана 13 липня 2020 року державним виконавцем, на яку посилається позивач і бере за основу для підрахунків, скасована на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року під час розгляду цивільної справи за № 359/4132/17.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони в судове засідання не з`явились. Однак представник позивача подав до суджу заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснити у його відсутність. Представник відповідача подав заяву, якою позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, а розгляд справи провести у його відсутність.

Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Обставини, які визнаються учасниками справи, відповідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 08 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 196. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 08 серпня 2009 року (а.с. 18).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та ОСОБА_5 повернено дошлюбне прізвище ОСОБА_6 . Дане судове рішення 11 квітня 2017 року набрало законної сили (а.с. 13-14).

Від цього шлюбу у сторін народились спільні діти : донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 23 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області та свідоцтвом серії НОМЕР_3 виданого 26 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 19-20).

На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24 травня 2017 року, до дня досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. Дане судове рішення 04 серпня 2017 року набрало законної сили (а.с. 15-17).

24 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2/359/1782 щодо виконання вказаного вище рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 8).

У довідці розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01 травня 2018 року по 28 лютого 2019 року виданої 07 березня 2019 року державним виконавцем Вовк А.В. за вихідним № 7405 зазначено, що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на дітей в розмірі 112145 грн. 77 коп. (а.с. 6-7).

Згідно довідки розрахунку заборгованості з аліментів за період з 24 травня 2017 року по 01 липня 2020 року виданої 13 липня 2020 року державним виконавцем Вовк А.В. за вихідним № 55045 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам в розмірі 31791 грн. 10 коп. (а.с. 9-10).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбаченаст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгова-ності, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постановах від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), від 19 вересня 2019 року у справі №235/4359/16-ц (провадження №61-31462св18).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено та визнано незаконною і скасовано довідку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виданої 13 липня 2020 року за № 55045 Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нарахування ОСОБА_2 за лютий червень2018 року 1/3 від 20771 грн. 00 коп. та за січень 2020 року 1/3 від 13872 грн. 00 коп. замість 1/3 від 8073 грн. 00 коп. за лютий 2018 року, 1/3 від 8399 грн. 00 коп. за березень 2018 року, 1/3 від 8559 грн. 00 коп. за квітень 2018 року, 1/3 від 8783 грн. 00 коп. за травень 2018 року, 1/3 від 9481 грн. 00 коп. за червень 2018 року, 1/3 від 11267 грн. 00 коп. за січень 2020 року та зобов`язаного головного державного виконавця Вовк А.В. перерахувати заборгованість зі сплати аліментів за період лютий червень 2018 року, за січень 2020 року та за червень 2020 року. Дана ухвала суду набрала законної сили 19 листопада 2020 року (а.с. 57-59).

За змістом довідки ТОВ «Вуд-профіль» від 15 листопада 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 працює у даному товаристві з 12 лютого 2020 року на посаді столяра та за період з лютого по жовтень 2020 року роботодавець здійснював помісячні відрахування в розмірі по 1170 грн. 00 коп. в рахунок сплати аліментів (а.с. 61).

Крім того, з довідки державного виконавця Смірнова І.Є. виданої ОСОБА_2 27 грудня 2021 року за № 111691 встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за виконавчим листом № 2/359/1782/2017 від 24 квітня 2018 року (а.с. 62).

Наведене позивачем не спростовано та жодних інших належних і допустимих доказів, на підтвердження періоду і розміру наявної заборгованості відповідача щодо сплати аліментів на утримання дітей до суду не подано.

Зважаючи на це, суд приходить висновку, що у відповідача відсутня така заборгованість, а тому і відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 вцілому.

Враховуючи наведене та керуючись нормами ст. 196 СК України, ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 263-365, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог : Бориспільський міськрайонний відділ виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області про стягнення заборгованості та пені по аліментам, - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 жовтня 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва