ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1355/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4331/21 Категорія: 304090000 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Бородійчука В.Г.

За участю секретаря Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельник С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року, постановлене під головуванням судді Шкреби В.В. у залі № 1 Кам`янського районного суду Черкаської області, 09.08.2022 року, о 11 год. 55 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб,

в с т а н о в и в :

28.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує в позові, що з 19 жовтня 1999 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилась спадщина на майно за законом, в тому числі, на належну ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0673 площею 4,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Телепинської сільської ради, Кам`янської ОТГ, Черкаського району, Черкаської області.

14 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з її слів було відмовлено, так як позивач ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 не перебували у шлюбі.

У позові ОСОБА_1 посилається, що останні роки життя померлий ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, через похилий вік потребував догляду, був прикутим до ліжка, мав незначну пенсію для проживання. Тому позивач ОСОБА_1 та онук ОСОБА_4 доглядали за ОСОБА_3 та після його смерті понесли витрати на поховання.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 є рідним сином померлого, але у догляді та похованні батька не приймав участі, оскільки відповідач з померлим стосунки не підтримували, син не цікавився життям та здоров`ям свого батька та ігнорував прохання батька про допомогу.

ОСОБА_1 в позові зазначає, що вона з померлим ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували та допомагали один одному, проживали в злагоді, не сперечались та не мали конфліктів, а мали лише зразкову поведінку серед односельчан та сусідів, займались спільним оброблення спірної земельної ділянки.

За вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом та просила задовольнити повністю її позовні вимоги.

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (прож. по АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мельника С.А. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим в частині щодо відмови про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Скаржник ОСОБА_1 вважає, що судом не повністю та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, які були надані сторонами по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог ст. 89 ЦПК України судом не враховано та не надано оцінки наявним у справі доказам, що були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, а саме: копія паспорта померлого ОСОБА_3 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, копія довідки виконавчого комітету Телепинської сільської ради від 25.08.2020 року, копія акту від 05.10.2021 року, копія нотаріально посвідченої довіреності від 21.05.2018 року, що підтверджує факт надання ОСОБА_3 повноважень ОСОБА_1 на здійснення представництва з питань щодо земельної ділянки.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельник С.А. просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року у справі № 703/4331/21 в частині відмови встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ухвалити нове рішення про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Сторони повідомлені про дату, час, місце розгляду справи належним чином, що підтверджується даними судовими повідомленнями.

В судове засідання апеляційного суду з?явились позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мельник С.А.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шкарупи Т.С. в електронному вигляді 13 жовтня 2022 року надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача. Представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення районного суду - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Мельника С.А., які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині відмови у задоволенні позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно, як частку у праві спільної сумісної власності таких осіб, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні вимог в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, встановивши, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт проживання сторін однією сім?єю (спільного проживання, пов?язаності спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов?язків) у період від 19 жовтня 1999 року до 22 червня 2021 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову в даній частині вимог позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя проживав за адресою по АДРЕСА_1 , хоча і був зареєстрований за іншою адресою: по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 05 жовтня 2021 року (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , помер та після його смерті відкрилась спадщина на майно за законом, в тому числі, і на належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0673 площею 4,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Телепинської сільської ради Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області, що підтверджується копією довідки № 46 від 25 серпня 2020 року (а. с. 23) та копією Державного акту серії ЯА № 078249 від 06 листопада 2008 року (а. с. 19).

19 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернуся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3

10 листопада 2021 року з аналогічною заявою звернулася і позивач ОСОБА_1 .

На час розгляду справи судом спадкових прав на майно померлого сторони не оформили, а нотаріусом не було відмовлено сторонам, оскільки постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не виносилась нотаріусом.

У відповідності до абзацу 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки.

Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім?ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв?язках. Обов?язковою умовою для визнання їх членами сім?ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що, «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 не довела факту, що постійно проживала із відповідачем однією сім?єю як чоловік та жінка, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог позивача, тому прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд першої інстанції вірно надав оцінку показанням свідків та не взяв їх до уваги, оскільки їх свідчення не є достатнім підтвердженням факту спільного проживанням та ведення господарства, а представлення осіб, як чоловіка та дружини не свідчить про те, що вони проживали однією

сім?єю, мали спільний побут, несли спільні витрати та придбали спільне майно у вказаний позивачем період проживання з померлим ОСОБА_3 .

Апеляційний суд, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши докази та доводи сторін, вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 за таких обставин, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_3 за період від 19 жовтня 1999 року по 22 червня 2021 року. Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що встановлення вказаного факту можливе згідно до норм матеріального права лише з 2004 року, оскільки з 1999 року до 2004 року таких норм чинний на той час закон не мав, тому відсутні правові підстави у вказаний період встановлювати вказаний факт, про який просить позивач.

Так, встановлення факту проживання однією сім?єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв?язку із цим взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання, як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання.

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі, за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов?язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна, як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Колегія суддів апеляційного суду, вважає, що надані показання свідків та надані особисті пояснення позивача ОСОБА_1 , свідчать лише про існування між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у певний період часу близьких, дружніх стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можливо ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Так, із наданих позивачем ОСОБА_1 копії паспорту померлого ОСОБА_3 , копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 06.11.2008 року Кам`янським районним відділом земельних ресурсів, копії нотаріально посвідченої довіреності від 21.05.2018 року, копії товарного чеку № 19 від 22.06.2021 року про сплату ритуальних послуг не дають підстави суду вважати та дійти обґрунтованого висновку про доведеність вимог позивача, оскільки не доводять безпосередньо того факту, що мало місце спільне проживання позивача ОСОБА_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 однією сім`єю за період з 19 жовтня 1999 року до 22 червня 2021 року, та не підтверджують спільного введення господарства ними за вказаний період.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з позивача ОСОБА_1 висновками районного суду щодо їхньої оцінки та відмови у задоволенні вимог позивача.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 у справі № 643/6799/17 зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Взаємність прав та обов?язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов?язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що в матеріалах справи відсутня виписка з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення позивача; докази наявності спільного бюджету; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); докази участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною.

Стосовно акту від 05.10.2021 року, на який посилається ОСОБА_5 у підтвердження заявлених вимог, то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що діючим законодавством України не передбачено повноваження старости щодо фіксування фактів, які мають юридичне значення (ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Відтак, складання даного акту виходить за межі повноважень старости, а тому вище вказаний акт не може вважатися належним, допустимим доказом у справі.

Отже, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю - не можуть підтверджувати те, що між сторонами склалися та мали місце протягом зазначеного періоду часу усталені стосунки, які притаманні подружжю, тому суд обґрунтовано відмовив у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім?єю та ведення спільного господарства, а тому позовна заява не обґрунтована належними і допустимими доказами, отже, відсутні підстави для її задоволення, оскільки матеріалами справи не встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 саме з 19 жовтня 1999 року як вказує позивач до 22 червня 2021 року ( дня смерті останнього ) - проживали однією сім?єю, були пов?язані спільним побутом, вели спільне господарство.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи не підтверджено жодними доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки рішення суду залишено без змін, тому апеляційний суд не переглядає та не змінює розподіл судових витрат. Витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 13.10. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

В.Г. Бородійчук