Провадження № 2/127/4315/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Дернової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 128 285,76 грн., з яких 3% річних за період з 15.04.2014 року по 21.09.2021 року у розмірі 15 212,18 грн. та інфляційні втрати за період з 15.04.2014 року по 31.08.2021 року у розмірі 113 073,58 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_2 не відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 68 170 грн., стягнуту зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2013 року у справі № 1-577/13-к.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2021 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу відповідач ОСОБА_2 отримав 09.12.2021 року (підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 880), однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2013 року у справі № 1-577/13-к було стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 68 170 грн. (вирок суду набрав законної сили 15.04.2014 року).

18.05.2016 року Вінницький міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист (а.с. 5).

03.09.2018 року було відкрито виконавче провадження, що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2018 року ВП № 57126388(а.с. 6).

На час розгляду справи судом матеріальна шкода відповідачем ОСОБА_2 відшкодована не була (зокрема, доказів протилежного відповідачем ОСОБА_2 надано до суду не було).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідачем ОСОБА_2 не подавалася.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом, у тому числі на випадки невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого в судовому порядку; завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою; ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, вдтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України); отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як вбачається з розрахунків, які містяться у матеріалах справи, 3% річних складають 15 212,18 грн., а інфляційні втрати становлять 113 073,58 грн. (а.с. 8-10).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 3% річних - 15 212,18 грн. та інфляційні втрати - 113 073,58 грн., а всього - 128 285,76 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1283 грн. судового збору.

Керуючись ст. 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. 625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних - 15 212,18 грн. та інфляційні втрати - 113 073,58 грн., а всього - 128 285,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1283 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

СУДДЯ