Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8519/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Житомирі матеріали цивільної справи №296/8519/21 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

На обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з 11 червня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають трьох неповнолітніх дітей. На даний час в судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу.

Заявниця вказує, що фактично шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 припинені й діти проживають разом з нею. Батько дітей ухиляється від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання дочок та сина, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що звернулася до суду з вимогою про стягнення аліментів у частці від заробітку боржника у розмірі 1/2 частини його щомісячного доходу, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. Вказівка на те, що при визначенні суми аліментів на одну дитину має припадати не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відповідає вимогам статті 182 СК України.

Вважає, що суд відмовив у видачі судового наказу з формальних міркувань та без достатніх правових підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з вересня 2021 року проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Дочка ОСОБА_6 проживає разом із заявницею, проте він не ухиляється від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у видачі судового наказу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку ( доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину не передбачена вимогами пунктів 4 та 5 частини 1 статті 161 ЦПК України та містить одночасно дві вимоги, передбачені частково і пунктом 4, і пунктом 5 частини 1 статті 161 ЦПК України, що унеможливлює видачу судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Матеріали справи свідчать, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До заяви про видачу судового наказу долучено довідки, які свідчать про те, що діти зареєстровані за місцем проживання заявниці: АДРЕСА_1 .

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 160 СК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 4 статті 161 СК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Окрім того, пунктом 5 даної норми також передбачена можливість видачі судового наказу у разі заявлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Зміст заяви про видачу судового наказу свідчить про те, що ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

У частині 2 статті 182 СК України закріплене положення про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Даною нормою також встановлено, що мінімальний ґарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, незалежно від способу стягнення коштів на утримання дитини, розмір присуджених до сплати аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою Державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у зазначеному розмірі є законним обов`язком платника аліментів, незалежно від того, у позовному чи в наказному провадженні розглянуті вимоги про стягнення аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції без достатніх правових підстав відмовив у видачі судового наказу.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 безпідставно звернулася до суду із даною заявою, слід зазначити, що суд під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а лише перевіряє підстави для видачі судового наказу й відповідність заяви про його видачу певній формі та змісту.

Враховуючи вищезазначене, ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368,371,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Корольовского районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: