Номер провадження: 22-ц/813/8091/22
Справа № 504/1653/22
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона та члени її родини до 2011 року здійснювали догляд за ОСОБА_2 - власницею будинку АДРЕСА_1 , яка, проживала сама та не мала родичів. Після смерті останньої 10.12.2010 року домоволодіння утримує заявниця та проживає в ньому із своєю сім`єю.

На цій підставі, оскільки позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти понад десять років, ОСОБА_1 просить суд в порядку набувальної давності визнати за нею право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що висновки суду щодо недобросовісності володіння є хибними - скаржник не знала і не могла знати про те, що на спірне нерухоме майно претендують інші особи, адже здійснювала тривалу опіку над попереднім власником майна ОСОБА_2 , після смерті якої протягом десяти років до будинку ніхто не навідувався. З 2011 року позивач вільно відкрито та безперервно володіє домоволодінням, як своїм власним, сплачує усі належні комунальні платежі, утримуючи будинок в житловому стані, що є підставою для визнання за нею прва власності за набувальною давністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області заначив, що сільська рада не має відповідати за даним позовом, оскільки будинок не перебуває у комунальній власності Красносільської сільської ради. Згідно доданого до позовної заяви договору купівлі- продажу від 02.07.2003 року власниками спірного домоволодіння в рівних частках є ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , який має право на спадкування долі у домоволодінні у першу чергу. Вважає за доцільне змінити первісного відповідача належним відповідачем, а саме власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , який є предметом позову.

В ході апеляційного розгляду сторони в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння становить десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно,а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 рокуу справі № 214/3083/18.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі- продажу від 02.07.2003 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності у рівних частках належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 19.01.2011 року виконкомом Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.10).

Зі змісту довідки Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 04.07.2022 року № 154 ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком та сином проживають у вказаному вище домоволодінні без реєстрації з 2011 року (а.с.11)

Таким чином, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 мала бути обізнана щодо власників спірного будинку, якими у рівних частинах є ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 .

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що має місце добросовісне заволодіння будинком АДРЕСА_1 та наявність підстав для визнання права саме за набувальною давністю. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Окрім того, ОСОБА_3 є співвласником спірного будинку, відомості про скасування цього права або відмову від права власності відсутні. За таких обставин, вирішення питання про право власності на будинок без залучення до участі у справі офіційного співлвасника будинку, суперечить вимогам закону.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за набувальною давністю ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що не спростовує висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст.374,375,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова