Справа № 442/1224/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/1866/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

30 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Чагарі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплої Мар`яни Юріївни про визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним та здійснити заходи щодо відшкодування вартості будівництва,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Чагарі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплої Мар`яни Юріївни про визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним та здійснити заходи щодо відшкодування вартості будівництва, задоволено частково.

Вирішено відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальність «Чагарі» понесені ним витрати на будівництво нежитлового приміщення позначеного літ "М-1" (ряд 2, місце 27-28) по АДРЕСА_1 площею 17.30 кв.м.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_2 та з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) жителя АДРЕСА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Чагарі» м. Дрогобич, вул.. П. Орлика, 20А Львівська область, понесені останнім витрати на будівництво нежитлового приміщення позначеного літ "М -1" (ряд 2, місце 27-28) по АДРЕСА_1 площею 17.30 кв.м. в розмірі 33567.19 грн ( тридцять три тисячі п"ятсот шістедесят сім ) грн. 19 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_2 та з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) жителя АДРЕСА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Чагарі» м. Дрогобич, вул.. П. Орлика, 20А Львівська область, сплачений останнім судовий збір в розмірі 609 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку 22 липня 2022 року оскаржила ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків зазначених в описовій частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення йому ухвали.

Скаржнику роз`яснено, що особа, яка заявляє клопотання про звільнення, відстрочення або розстрочення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору, з покликанням на те, що скаржник не працює, позбавлена будь-яких доходів та заощаджень.

Однак, будь яких доказів в підтвердження фінансового стану, який не дозволяє оплатити скаржнику судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року, скаржник суду не надала.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неможливість відстрочити від сплати судового збору ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», вбачається, що вимога сплати збору цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішенні від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що до клопотання про відстрочення сплати судового збору, ОСОБА_1 не було долучено жодних доказів, які свідчать про відсутність у заявника джерел доходів, доводи про скрутне майнове становище належними та допустимими доказами не підтверджені.

Розглянувши клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору, враховуючи відсутність підстав передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» для відстрочення сплати судового збору, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутні правові підстави для звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, станом на 30 серпня 2022 року недоліки апеляційної скарги скаржником не усунуто, не сплачено судовий збір у визначеному судом розмірі, не надано беззаперечних суду доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору у визначеному розмірі, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України, у разі невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2022 року вважати неподаною і повернути її скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцять днів з дня її складення.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк