Справа № 127/7630/20
Провадження № 22-ц/801/1393/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуСправа № 127/7630/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. П.,

секретар судового засідання Михайленко А. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П. у м. Вінниці, повне судове рішення складено 14 червня 2021 року,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (далі - ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП») звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Позов обґрунтовано тим, що 21 липня 2006 року між АППБ «Аваль» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/035-40/40511, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 29 865,00 доларів США та зобов`язалась використати його за цільовим призначенням.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між вищезазначеними особами укладений договір іпотеки від 21 липня 2006 року, відповідно до умов якого відповідачка передала майнові права на нерухомість, а саме незавершене будівництво на підставі договору на будівництво житла №4/25-3 від 23 грудня 2005 року. 13 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,9 кв. м., житловою площею 34,9 кв. м.

За вказаними договорами неодноразово мало місце відступлення права вимоги і врешті врешті позивач ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набув права кредитора та іпотекодержателя до ОСОБА_1 .

У подальшому на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV) право власності на предмет іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Однак іпотекодавець в порушенням умов іпотечного договору та Закону

№ 898-IV незаконно зареєструвала у спірному житлі свою дочку

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди іпотекодержателя.

Позивач вважав, що ОСОБА_1 та її дочка, втративши право власності на квартиру, відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) втратили і право користування цим житлом.

Незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в спірній квартирі, колишній власник та її дочка, продовжують користуватися квартирою та відмовляються добровільно виселитися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, внаслідок чого порушені його законні права та інтереси.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Оксі Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області Федоренка А. В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., про визнання недійними договорів відступлення права вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Ухвала набула законної сили 28 вересня 2021 року за результатами апеляційного перегляду (постанова Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року на а.с. 164 166, т.3)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була набута відповідачем у власність не лише за кредитні кошти, тому відсутні підстави, передбачені статтею 109 ЖК України та статтею 40 Закону № 898-IV для виселення ОСОБА_1 без надання іншого постійного жилого приміщення. При цьому суд вважав, що можливість виселення особи із житла, придбаного не за кредитні кошти без надання іншого житла приписами статті 109 ЖК України не ставиться в залежність від наявності у власності такої особи іншого житла. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, зареєстрована у спірному житлі від народження, наявність житла у батька дитини судом не встановлено, а тому позбавлення ОСОБА_4 житла матиме наслідком порушення її прав та найкращих інтересів, при цьому було враховано рішення органу опіки та піклування від 16 лютого 2021 року про недоцільність визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Банком було сплачено 74,39% суми, передбаченої Договором на будівництво житла, а тому вважати, що квартира придбана не за кредитні кошти недоцільно, відтак суд невірно застосував положення статті 109 ЖК України. Суд не врахував норми статті 132-2 ЖК Української РСР, якою передбачено, що при виселенні громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, їм надається інше житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених цією статтею, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Також суд встановив, що відповідачці належить частка в іншій квартирі, проте не врахував що за таких обставин виселення її та дочки із спірної квартири, право власності на яке перейшло до Товариства, є виправданим, необхідним для захисту прав власника та не покладає надмірний тягар на відповідачів.

17 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Яцишина А. О., в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що подана із порушеннями вимог законодавства, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено без змін(а.с. 167 172, т. 4)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року постанову Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 60-64, т.5).

Для нового апеляційного розгляду визначено склад суду: головуюча суддя Шемета Т. М. (суддя-доповідач), судді Береговий О. Ю. та Панасюк О. С.

В судовому засіданні апеляційного суду 11 серпня 2022 року представник ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» адвокат Жабченко Т. М.підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, представник ОСОБА_1 адвокат Яцишин А. О. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на тому, що наявність частки іншої квартири у ОСОБА_1 не свідчить про те. що в разі визнання її та доньки такими, що втратили право користування жилим приміщенням, буде забезпечено їхні житлові права, так як частка квартири по вул. Шевченка є незначною та значно меншою ніж того потребують норми житлової площі. Представник третьої особи Бойко М. П. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить врахувати інтереси дитини ОСОБА_2 та висновок органу опіки та піклування з цього питання.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

-21 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір №014/035-40/40511 відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (кредит) з лімітом 29865,00 доларів США. Кредит надається на 108 місяців з 21 липня 2006 року по 20 липня 2015 року. Погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку (додаток №1), процентна ставка за користування кредитом становить 13,25% річних. Кредитні кошти призначені для придбання квартири, що будується у АДРЕСА_2 , 3 черга забудови. Позичальник зобов`язалась щомісяця погашати частково кредит та сплачувати відсотки за фактичне користування кредитними коштами. Кредитор має право достроково стягувати кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов договору (а. с. 9, т.1).

-Також 21 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований в реєстрі за №3600, відповідно до умов якого забезпечуються вимоги іпоткодержателя, що випливають з кредитного договору №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року щодо повернення кредиту в розмірі 29865,00 доларів США та сплати процентів за користування кредитом. Предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено на підставі договору на будівництво житла від 23 грудня 2005 року та додаткової угоди, укладених між іпотекодавцем та концерном «Поділля» на суму 202719 грн. В іпотеку передається право вимоги на квартиру, яка буде належати іпотекодавцю за зобов`язаннями по договору, №25, загальною площею 70,0 кв.м., 3 черга забудови, в АДРЕСА_3 . У разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, в якому зазначаються стислий зміст порушень, вимога про виконання порушеного зобов`язання не менш як в тридцяти денний термін та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишена без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.5 умов договору іпотеки, цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки (а. с. 11, зворот, т. 1).

-13 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року № 3600, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований у реєстрі за №1899, відповідно до умов якого п. 1.1, 1.6, 2.1 договору іпотеки викладені в новій редакції. Зокрема предметом іпотеки визначено квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 28 грудня 2006 року. Загальна площа квартири складає 70,9 кв. м. (а. с. 12, т. 1).

-08 квітня 2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №3 до кредитного договору №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року, відповідно до умов якого строк кредиту збільшено до 252 календарних місяців та відповідно датою остаточного погашення кредиту є 20 липня 2036 року. Одночасно сторони погодили графік погашення кредиту в новій редакції та розрахунок сукупної вартості кредиту, додаток № 1, 2 (а. с. 205-210, т. 1).

-08 квітня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року № 3600, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований у реєстрі за №922, відповідно до умов якого п. 1.1 договору іпотеки викладено в новій редакції, а саме, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя за кредитним договором №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року та додаткової угоди №3 від 08 квітня 2010 року за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 20 липня 2036 року повернути кредит, сплатити проценти та можливу неустойку (а. с. 12, зворот, т.1).

-У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та з 24 грудня 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 15 квітня 2020 року №17787, від 13 серпня 2020 року №35997 та № 35998 (а.с. 40, 146, 147 т.1).

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про народження від 24 січня 2020 року сер. НОМЕР_1 , а. с. 170, т. 1).

-Батько неповнолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_3 у власності житла не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.63, 65, т.2)

-28 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-6, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату права вимоги до боржників. Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок сум заборгованості зазначені в додатку №1 до договору (а. с. 15-17, т. 1).

-Додаток №1 до договору відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року № 114/2-6, містить дані про кредитний договір №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року, укладений з ОСОБА_1 (а. с. 18, т. 1).

-29 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний іпотекодержатель) та АТ «Оксі Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 745, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору (а. с. 19-21, т. 1).

-Відповідно до додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року, останній містить дані про договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року (а. с. 20-21, т.1).

-28 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» (кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого кредитор передає, а новий кредитор за плату приймає права вимоги до боржників вказані в реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок сум заборгованості визначені у додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною (а. с. 22-24 т. 1), серед яких і кредитний договір №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року.

-29 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 746, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, серед яких і договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року (а. с. 26-28, т. 1)

-11 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень в якому зазначило про наявне право вимоги за кредитним договором від 21 липня 2006 року. Одночасно вказало про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 28 травня 2019 року в розмірі 66231,95 доларів США. Кредитором встановлено 30-денний строк на погашення заборгованості з моменту отримання вимоги та попереджено про реалізацію свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання вимоги (а. с. 212, т. 1).

-Відповідно до опису вкладень у цінний лист від 23 жовтня 2019 року з цифровим ідентифікатором 772 на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки (а. с. 213, т. 1). Зазначена обставина підтверджується і копією фіскального чека від 23 жовтня 2019 року (а. с. 213, зворот, т. 1).

-Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з цифровим ідентифікатором 772 вищезазначений лист отриманий ОСОБА_1 особисто 29 жовтня 2019 року (а. с. 213, зворот, т. 1).

-Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 січня 2020 року № 197428803 за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» державним реєстратором Федоренко А.В. 17 січня 2020 року зареєстроване право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставами для виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень від 11 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», договір про відступлення права вимоги №114/2-6 від 28 травня 2019 року, видавник АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», договір про відступлення права вимоги від 28 травня 2019 року, видавник АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №745 від 29 травня 2019 року, видавник АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №746 від 29 травня 2019 року, видавник АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року, договір про внесення змін до договору іпотеки №1899 від 30 квітня 2007 року, договір про внесення змін до договору іпотеки №922 від 08 квітня 2010 року (а. с. 29, т. 1).

Між сторонами виник спір з приводу втрати права користування квартирою відповідачами в зв`язку з набуттям права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем (на підставі статей 317, 321, 391 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення частково не відповідає, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 898-IV (в редакції на час вирішення справи судом першої інстанції) звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

При вирішенні спорів за позовами нових власників житла про визнання такими, що втратили право користування попередніх власників житла, яке відчужувалось у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, потрібно враховувати не тільки підстави, визначені частиною другою статті 109 ЖК України, а й фактичні обставини кожної конкретної справи.

За результатами звернення стягнення на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Не дивлячись на те, що обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК України та статті 40 Закону № 898-IV, є передбачуваними, разом з тим, істотне значення має те, чи мав новий власник об`єктивну можливість знати про наявність прав інших осіб (відповідачів) на користування спірною квартирою, та чи зберіглось таке право у колишніх власників, оскільки сама по собі реєстрація осіб у квартирі не є підтвердження наявності права користування цим майном.

Отже, колишній власник спірної квартири, яка була предметом іпотеки і не придбавалась за кредитні кошти, відповідно до частини другої статті 109 ЖК України може користуватись цією квартирою до забезпечення іншим постійним жилим приміщенням.

При цьому, з огляду на необхідність дотримання балансу інтересів сторін, а саме: нового власника безперешкодно користуватись своїм майном, та попереднього власника, для якого законом передбачена можливість збереження права користування до забезпечення іншим постійним житлом, необхідно враховувати потребу колишнього власника у забезпеченні житлом.

Якщо колишній власник фактично проживає у спірному житлі, яке набуто новим власником за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, однак забезпечений іншим постійним житлом, відповідно, відсутні передбачені законом підстави для збереження за ним права на користування вже чужим майном на підставі частини другої статті 109 ЖК України.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 344/12708/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 645/2747/19 та від 08 грудня 2021 року у справі № 209/2032/14-ц.

В справі що розглядається ОСОБА_1 належить на праві власності інше житло: частина квартири АДРЕСА_5 (інші співвласники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 214 215, т. 1)

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції хоча й встановив зазначену обставину, проте не врахував її при оцінці дотримання балансу інтересів сторін (колишнього та нового власникам) та обмежився зауваженням, що в задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що спірна квартира придбана частково не за кредитні кошти.

У даній справі припинення права користування відповідачами спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції, адже відповідач забезпечена іншим житловим приміщенням, укладаючи договір іпотеки та передаючи у іпотеку належну їй квартиру, відповідач не могла сподіватися, що в разі невиконання умов кредитного договору вона продовжуватиме використовувати предмет іпотеки без обмежень, тому в разі припинення права користування житлом, яке на праві власності належить позивачеві, не будуть порушені законні сподівання відповідача ОСОБА_1 .

Натомість неможливість позивача як власника здійснювати свої правомочності володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою через проживання в ній відповідачів слід розцінювати не лише як порушення прав позивача у контексті статті 8 Конвенції, але і як порушення його права як власника житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Помилковим є і висновок суду першої інстанції про те, що в разі задоволення позову будуть порушені права малолітньої дитини ОСОБА_2 , при цьому суд поклав в основу такого рішення висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 16 лютого 2021 року про недоцільність визнання дитини ОСОБА_4 , 20.11.2015 року такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин закон «Про охорону дитинства».

Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п.1 ст.13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.2).

Згідно з Конституцією кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33).

У ч.1 ст.3 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК).

Згідно зі стст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Відповідно до стст.17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

В справі що розглядається суд першої інстанції, вірно встановивши, що квартира передана в іпотеку до реєстрації у ній малолітньої дитини, на час укладення іпотечного договору дитина не мала права користування нею, оскільки була народжена через більш як дев`ять років після його укладення, разом з тим не врахував одну важливу річ: права неповнолітньої дитини на користування житлом нерозривно пов`язані з наявністю таких прав у її батьків (ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 405 ЦК України), а тому, з урахуванням наявності у матері дитини на праві власності іншого числа (частки квартири АДРЕСА_5 ), задоволення позову не можна розцінювати як свавільне або незаконне втручання в здійснення прав дитини (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини), оскільки дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала права користування нею, про що зазначав позивач, проте суд першої інстанції не дав цьому оцінки .

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування як таке, що ухвалене з невірним застосуванням нор матеріального права, помилковою оцінкою балансу інтересів позивача та відповідача(частина перша статті 376 ЦПК України).

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат: так, як позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255 грн (за подання позовної заяви сплачено 2 102 грн (а.с.4, т. 1) за подання апеляційної скарги 3 153 грн (а.с. 226, т. 3), а всього 5 255 грн).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року скасувати та постановити нове.

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» 4 802, 50 (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 к) гривні понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», , рахунок ІВАN5568901, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 20, квартира 1, поштовий індекс 01042,.

Відповідач ОСОБА_1 : ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 : ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 та ОСОБА_3 : ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 12.08.2022 року

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк