Справа № 456/2774/21 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3643/21 Доповідач в 2 інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року у справі за позовом комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року комунальне підприємство (далі КП) «Стрийтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2014 року по 01.10.2016 року в розмірі 6340 грн. 13 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у грудні 2016 року КП «Стрийтеплоенерго» звернулось до суду в порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів вказаної вище заборгованості, однак, виданий 15 грудня 2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області судовий наказ було скасовано 10 вересня 2018 року за заявою відповідачів та роз`яснено позивачу про звернення до суду з позовом в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначає, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Виробником і виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії до квартири відповідачів у спірний період було КП «Стрийтеплоенерго». Відповідачі за надані послуги не оплачували, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку вони в добровільному порядку не бажають погашати.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Стрийтеплоенерго» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг з теплопостачання в розмірі 6340 грн. 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Стрийтеплоенерго» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1581 грн., по 790 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просять його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.

Апелянти вважають, що немає правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті вказаних комунальних послуг за спірний період, оскільки договору на постачання теплової енергії між сторонами укладено не було і позивач не звертався до них з пропозицією укласти такий договір.

Окрім того, зазначають, що, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки подання заяви про видачу судового наказу не перериває позовної давності, що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, який суд безпідставно не врахував при вирішенні даного спору.

Звертають увагу, що позов був поданий до суду 10.06.2021 року про стягнення боргу, який виник близько 5 років назад, і, в порушення вимог закону, суд не застосував наслідки спливу позовної давності, про які вони просили у своїй заяві.

Також апелянти зазначають про неналежне надання послуг у спірний період, оскільки температурний режим у їхній квартирі не відповідав встановленим нормативам.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.09.2022 року, є дата складення повного судового рішення 07.09.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Постачання теплової енергії до квартири відповідачів здійснюється централізовано, виконавцем вказаного виду житлово-комунальних послуг є КП «Стрийтеплоенерго».

Нарахування вартості за вказаний вид житлово-комунальних послуг у спірний період здійснювалось позивачем відповідно до діючих на той час тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, з урахуванням загальної опалювальної площі квартири відповідачів, яка становить 43,58 кв.м.

Факт надання теплоносія до будинку підтверджуються відповідними актами.

У відповідності до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини щодо надання вказаного виду житлово-комунальних послуг, є, зокрема, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, в редакції, чинній у спірний період (далі Правила).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг і несе обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 5 Правил, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п.20 Правил).

У разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання (п.21 Правил).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил).

Отже, відсутність між сторонами договору про надання вказаного виду житлово-комунальних послуг, який укладається на підставі затвердженої у встановленому законом порядку форми типового договору, не звільняє відповідачів від обов`язку оплатити за надані послуги, оскільки такий обов`язок у них виникає в силу закону.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії є законними. В цій частині доводи апелянтів є безпідставними.

Однак, відповідачі подали до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та просили на цій підставі відмовити в позові.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК).

Також необхідно зазначити, що згідно з усталеної практики Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (п.73), від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (п.80), від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (п.61), №522/2201/15-ц (п.62) та №522/2110/15-ц (п.61), від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12 (п.71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (п.134), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (п.51)).

Судом встановлено, що перед зверненням до суду із вказаним позовом, 21.11.2016 року КП «Стрийтеплоенерго» подало до суду заяву про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2014 року по 01.10.2016 року в розмірі 6340 грн. 13 коп., на підставі якої 15 грудня 2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів вказаної заборгованості, який скасовано ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року за заявою відповідачів, поданою до суду 09.06.2017 року, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 16 травня 2018 року, якою скасовано ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2017 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування судового наказу.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 липня 2020 року (справа №712/8916/17): «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі».

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновку Великої Палати Верховного Суду, який є обов`язковим до застосування в даній справі, подання позивачем заяви про видачу судового наказу, який, в подальшому, було скасовано, не є перериванням позовної давності, а оскільки, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, яка утворилась у період з 01.03.2014 року по 01.10.2016 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності і не навів причин пропущення, які б можна було визнати поважними (в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення строку позовної давності), тому за наявності заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З урахуванням наведених вище мотивів та підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн., які понесла відповідач ОСОБА_1 , підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання теплової енергії за період з 01.03.2014 року по 01.10.2016 року в розмірі 6340 гривень 13 копійок відмовити за спливом позовної давності.

Стягнути з комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 вересня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: Н.О. Шеремета

Р.П. Цяцяк