провадження № 22-ц/824/9672/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляційних процесів, 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32»звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 6 225 грн. 19 коп., з яких: 4 970 грн. 88 коп. - основного боргу; 851 грн. 03 коп. - втрат від інфляційних процесів; 403 грн. 28 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_1 . Одна з квартир даного житлового комплексу за АДРЕСА_2 загальною площею 174,10 кв.м., на праві приватної власності належить відповідачу - ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що позивач свої обов`язки виконував належним чином, ОСОБА_1 свої обов`язки в повному обсязі не виконував, тому станом на 01 березня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 4970 грн. 88 коп. У зв`язку з тим, що відповідач вчасно не виконував свої зобов`язання щодо оплати за отримані житлово-комунальні послуги, наявні підстави для стягнення з нього зазначеного боргу з урахування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32»просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є таким, що не відповідає обставинам справи та письмовим доказам, наявним у матеріалах справи на підтвердження позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі лише одного письмового доказу позивача, якому дав оцінку в мотивувальній частині рішення, а саме: розрахунку заборгованості по основному боргу станом на лютий 2021 року. В порушення вимог ст. 264 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно при винесенні рішення не врахував та не дав оцінку наявним у справі іншим письмовим доказам, які у своїй сукупності підтверджують наявність заборгованості в розмірі, що є предметом спору по даній справі. Також, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги довідки про стан заборгованості відповідача у період з квітня 2018 року по червень 2018 року від 14 грудня 2021 року з тих підстав, що наданий доказ поданий з порушенням строку. Такий висновок суду першої інстанції суперечить нормам ч. 8 ст. 83, ст. 263, ст. 264 ЦПК України. Позивач також зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично використовувалися ними, при цьому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати в повному обсязі. Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15. Крім того, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовну заяву було подано з пропуском строку позовної давності. Позивач вказує на те, що позовну заяву було подано в межах строку позовної давності, оскільки такий строк було продовжено постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відповіді КМБТІ від 17 серпня 2017 року (а.с.11-17).

Відповідно до довідки, складеної ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32», станом на 01 червня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 6 225 грн. 19 коп. (а.с.18).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно положень частин 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За положеннями вказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, ОСОБА_1 станом на 01 червня 2019 року за житлово-комунальні не сплачує в повному обсязі, у зв`язку з чим за адресою: АДРЕСА_3 утворилась заборгованість у розмірі 4970 грн. 88 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач подав розрахунок заборгованості, який не містить детального розрахунку його складових, способу обрахунку вартості комунальних послуг, відомостей щодо яких конкретно комунальних послуг нараховано заборгованість, а також не містить періоду, за який проводився розрахунок. Не вказано період, за який нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції судом вірно не прийнято до уваги довідку про стан заборгованості відповідача у період з квітня 2018 року по червень 2018 року від 14 грудня 2021 року, оскільки наданий доказ поданий з порушенням строку, передбаченого ст. 83 ЦПК України. При цьому, представник позивача не вказала причини, з яких доказ не міг бути подано у встановлений законом строк.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо наявності підстав до відмови у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5, ч. 1, ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

При зверненні до суду з позовом, позивач вказує на те, що товариство надає житлово-комунальні послуги фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_1 .

Так у відповідності до п. 1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25 квітня 2005 року - виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг за зазначеною адресою. Суду не надано ні рішення органу місцевого самоврядування, ні рішення власників будинку про визначення позивача виконавцем житлово-комунальних послуг.

Також, позивач вказує на те, що лише ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» має відповідні договори з Київводоканалом, Київенерго, Нафтогазом України та іншими виробниками послуг, зокрема, водо та електропостачання, вивіз сміття, закупівлю газу на виробництво та постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання на котельній та теплопунктах, що перебувають в його управлінні, та лише позивач надає вищевказані послуги безпосередньо до квартир будинків, що також перебувають на обслуговуванні у ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32».

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин, а саме, що позивач є уповноваженим з надання вказаних послуг, відповідних договорів суду надано не було.

Здійснюючи розрахунок заборгованості за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 серпня 2017 року № 932, позивач не звернув уваги, що зі змісту зазначеного розпорядження не вбачається, що виконавцем послуг за адресою: АДРЕСА_2 у Печерському районі міста Києва є ТОВ «ЖЕП «Щорса,32».

З наявного в матеріалах справи додатку до вказаного розпорядження (а.с.36) вбачається, що виконавцем послуг за адресою: АДРЕСА_2, у Печерському районі міста Києва є ТОВ «Обслуговування мешканців «ПРОЗОРО». При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» є правонаступником ТОВ «Обслуговування мешканців «ПРОЗОРО», або інші належні та допустимі докази того, що позивач є виконавцем послуг за вказаною адресою.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.