Номер провадження: 22-ц/813/4306/22
Справа № 947/3424/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги виконуючого обов`язки директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та представника ОСОБА_1 адвоката Кириленка Андрія Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК), Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК), Державна служба морського та річкового транспорту України.

Позов мотивований тим, що позивач з 06 червня 2016 року працював у КП «Морська пошуково-рятувальна служба», зокрема, на посаді менеджера з якості сектору з якості.

06 січня 2021 року наказом № 3-к «Про звільнення» позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення в даному наказі зазначено наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Позивач наголошував, що 21 квітня 2020 року наказом № 230-к «Про звільнення» його вже було звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та підставою для його звільнення також було зазначено наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба». Разом з тим, рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа № 947/12894/20) наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 року № 230-к «Про звільнення» визнаний незаконним та ОСОБА_1 поновлено на посаді менеджера з якості сектору якості КП «Морська пошуково-рятувальна служба». 06.11.2020 року відповідач виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року шляхом видання наказу № 707-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Позивач зазначав, що при ознайомленні з наказом про поновлення на роботі йому одночасно було вручено Попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що мотивоване проведеним скороченням чисельності та штату працівників на підставі наказу від 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та введенням з 01.05.2020 року нового штатного розпису, затвердженого наказом від 30.04.2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба», згідно якого посада позивача у діючому штатному розписі підприємства відсутня. Крім того, позивача було ознайомлено з наказом від 06.11.2020 № 789-к «Про простій», відповідно до якого відсутні організаційні та технічні умови, необхідні для виконання роботи через видання наказу 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Вказуючи про незаконність звільнення його з посади, позивач також зазначив, що відповідач вдруге звільнив позивача за тими самими підставами і знову з порушеннями процедури звільнення та при відсутності реального скорочення чисельності працівників після поновлення на роботі 06.11.2020 року. Так, відповідач не виконав свого обов`язку щодо поновлення позивача на роботі у спосіб, передбачений законом, що в подальшому потягло за собою порушення законодавства та трудових прав позивача. Позивач вказав, що належним виконанням рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника є внесення змін до штатного розкладу посади поновленого працівника. Однак, відповідач рішення суду про поновлення позивача на роботі виконав формально, оскільки не повернув у штатний розпис посаду менеджера з якості сектору з якості, яку займав позивач. Крім того, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників мали відбутися на підприємстві саме після поновлення позивача на роботі. Також, відповідачем при звільненні позивача не було дотримано вимоги ст. 42, 49-2 КЗпП України, тобто відповідач проігнорував заяви позивача про згоду на переведення та у разі необхідності навчання, відповіді по суті не надав, навчання не організував та звільнив позивача, відповідач не врахував переважне право позивача на залишення на роботі. Крім того, під час звільнення позивача відповідач порушив вимоги ч. 3, 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 43 КЗпП України щодо звільнення за погодженням із профспілкою, вказуючи, що позивач є керівником профспілкового органу підприємства та листом від 04.01.2021 року № 48 Професійна спілка працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» повідомила підприємство про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості ОСОБА_1 . Також позивач вказував, що на нього розповсюджуються права та гарантії захисту викривачів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Позивач також вказав про нанесену йому відповідачем моральну шкоду, оскільки повторне звільнення позивача з посади, що прийшлося на період пандемії, спричиненої коронавірусом, у зв`язку з чим знайти нову роботу є ускладненим через економічну кризу в країні, створює негативні наслідки для позивача, спричиняє значні хвилювання та душевні страждання, та свідчить про відсутність наміру у відповідача дотримуватися принципу рівності прав працівників на працю, вказує про свідоме нехтування відповідачем моральних принципів, штучне створювання ним негативних наслідків для життєдіяльності позивача та реалізації його права на працю.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 06.01.2021 року № 3-к «Про звільнення»; поновити позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості КП «Морська пошуково-рятувальна служба»; стягнути з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати поновлення на роботі з розрахунку 1064,77 грн. за один робочий день; допустити рішення суду в частині поновлення позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за один місяць (з 07.02.2021 року по 07.02.2021 року) у розмірі 22360,17 грн.; стягнути з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 10000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» В.О. Сударева від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року. Стягнуто з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 417,60 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково- рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за один місяць (з 07.01.2021 по 07.02.2021) у розмірі 20 905,92 грн. Стягнуто з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000,00 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, виконуючий обов`язки директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та представник ОСОБА_1 адвокат Кириленко Андрій Володимирович подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять:

-виконуючий обов`язки директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю;

-представник ОСОБА_1 адвокат Кириленко Андрій Володимирович просить змінити та доповнити мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року на підставах, викладених в його апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Кириленка А.В. підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга виконуючого обов`язки директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов частково, визнаючи незаконним та скасовуючи наказ директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» В.О. Сударева від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення», поновлюючи ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року, стягуючи з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 417,60 грн., допускаючи негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково- рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за один місяць (з 07.01.2021 по 07.02.2021) у розмірі 20 905,92 грн., стягуючи з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- під час звільнення позивача в зв`язку з скороченням штату працівників після надання ним згоди на переведення на декілька з запропонованих посад з боку відповідача мали місце порушення трудового законодавства, оскільки позивач надав свою письмову згоду на переведення на певні вакантні посади, які відповідно до законодавства мають відповідати професії або спеціальності особи, яку попередили про звільнення, а відповідач мав здійснити працевлаштування ОСОБА_1 на одну з таких посад, оскільки сам запропонував їх позивачу, як такі, що відповідають професії та спеціальності позивача. Натомість відповідач відмовив ОСОБА_1 через відсутність в останнього відповідної кваліфікації. Тобто, відповідач запропонував посади, які на його думку не відповідають кваліфікації позивача, або відповідач не здійснив працевлаштування позивача на підходящу посаду, що не можна вважати належним виконанням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідачем;

- відповідач при звільненні не врахував імунітет позивача від звільнення, що ґрунтується на вимогах ч. ч. 3,4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 43 КЗпП України та не отримав погодження Профспілки на звільнення позивача. Повідомлення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості підписане ОСОБА_1 , як головою Профспілки і містить посилання на норми діючого трудового законодавства. Також на момент звільнення ОСОБА_1 мав імунітет як ОСОБА_2 та відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не міг бути звільнений. Положеннями ч. 3 ст. 41 вказаного Закону визначено, що така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров`я, що в даному випадку не мало місця, оскільки вираження ОСОБА_1 недовіри, як голові профспілки і дострокове припинення його повноважень не охоплюється передбаченими законом випадками не поширення на нього гарантії щодо не звільнення протягом одного року після дострокового припинення повноважень голови профспілки;

- на час звільнення ОСОБА_1 керівнику підприємства було достеменно відомо про набуття позивачем статусу викривача в зв`язку зі зверненням до НАЗК з відповідними повідомленнями, з матеріалів справи вбачається активна позиція ОСОБА_1 у здійсненні таких дій, після чого позивача було вперше звільнено. КП «МПРС» не доведено, що звільнення ОСОБА_1 не пов`язане зі здійсненням ним повідомлень про можливі факти порушення вимог Закону посадовими особами КП «МПРС» та не надано належних та допустимих доказів щодо того, що кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_1 було закінчено, а факти, викладені в заяві ОСОБА_1 не підтвердились, тощо.

При цьому суд першої інстанції вважав встановленим, що:

- КП «МПРС» в частині поновлення позивача на роботі рішення суду виконане в повному обсязі;

- доводи позивача щодо необхідності внесення його посади до штатного розпису на виконання рішення суду про його поновлення на роботі є безпідставними та не заслуговують на увагу;

- КП «МПРС» відповідно до вимог чинного трудового законодавства було завчасно повідомлено позивача про наступне звільнення в зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та введенням нового штатного розпису згідно з наказом від 30.04.2020 №280-н. Відповідно до вимог законодавства позивачу були запропоновані вакантні посади, наявні на підприємстві, на які позивач міг бути переведений. У визначені законодавством строки позивач надав згоду на переведення на кілька запропонованих йому посад, що свідчить про виконання вимог трудового законодавства як з боку відповідача, так і з боку позивача;

- під час звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату працівників після надання ним згоди на переведення на декілька з запропонованих посад з боку відповідача мали місце порушення трудового законодавства. Оскільки позивач надав свою письмову згоду на переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади, які відповідно до законодавства мають відповідати професії або спеціальності особи, яку попередили про звільнення, то відповідач мав здійснити працевлаштування на одну з таких посад. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що ОСОБА_1 не мав відповідної кваліфікації та документів, оскільки відповідачем були запропоновані ці посади саме як такі, що відповідають професії та спеціальності позивача. Тобто з матеріалів справи вбачається, що відповідач запропонував посади, які на його думку не відповідають кваліфікації позивача, або відповідач не здійснив працевлаштування позивача на підходящу посаду, що в обох випадках не можна вважати належним виконанням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідачем;

- посада, яку займав ОСОБА_1 , була єдиною на підприємстві, в той час, як переважне право на залишення працівника на роботі враховується у разі скорочення однорідних професій та посад, внаслідок чого у відповідача не було підстав встановлювати переважність права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- позивач ОСОБА_1 06.06.2016 року був прийнятий на роботу до КП «МПРС» на посаду менеджера з якості відповідно до Наказу від 04.05.2016 року №3-к;

- з 27.03.2018 року був переведений на посаду менеджера з якості сектору з якості відповідно до Наказу від 27.03.2018 року №204-к;

- в подальшому звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до Наказу від 21.04.2020 року №230-к;

- згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 , запис за №37 є недійсним, ОСОБА_1 поновлений на попередній роботі, відповідно до Наказу від 06.11.2020 року №707-п;

- 06.01.2021 року позивач звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з Наказом від 06.01.2021 року №3-к, про що здійснено запис у Трудовій книжці НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Дата заповнення 14.05.1980 року /т.1 а.с.29-36/;

- згідно з наказом №116-н від 17.02.2020 року, виданий директором казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Державної служби Морського та річкового транспорту України ОСОБА_3 , на виконання листа Державної служби морського і річкового транспорту України від 10.01.2020 року №207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємств на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат з 17.04.2020 року виводяться зі штатного розпису КП «МПРС» 37 штатних одиниць, серед яких п. 1.7 Сектор з якості, який підпорядкований директору, у складі: - завідувач сектору, в кількості однієї штатної одиниці, з посадовим окладом 16869,00 грн.; - фахівець, в кількості однієї штатної одиниці, з посадовим окладом 10 201,00 грн. /т.1 а.с.22-23/;

- наказом № 230-к від 21.04.2020 року, за підписом директора ОСОБА_3 був звільнений ОСОБА_1 із займаної посади 21.04.2020 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, грошової компенсації за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та надбавки за вислугу років за квітень місяць в розмірі 12% стаж безперервної роботи 5 років /т.1 а.с.19/;

- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та його поновлено на посаді зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано Наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 року №230-к про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера якості сектора з якості КП «МПРС». Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера якості сектора з якості КП «МПРС». Стягнуто з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2020 року по 20.10.2020 року включно у загальному розмірі 45855,30 копійок. Вказаним рішенням суду допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера якості сектора з якості КП «МПРС» та стягнення з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 7642,55 грн. Стягнуто з КП «МПРС» на користь Держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн. /т.1 а.с.68-77/;

- відповідно до Наказу від 06.11.2020 року №707-к за підписом т. в. о. директора Дубіна С.А. скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості /т.1 а.с.20/;

- 06.11.2020 року т. в. о. директора КП «МПРС» Дубіним С.А. також винесено Наказ №789-н «Про простій», відповідно до якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, враховуючи наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», статтю 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, встановленням з 12.03.2020 року на усій території України карантину, на підставі ст. 34, 113 КЗпП України, оголошено простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_1 , менеджеру з якості сектору з якості. В наказі зазначено, що під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку. До закінчення карантину виходити з дому у разі нагальної потреби (магазин, аптека, тощо). Бухгалтерії оплачувати працівнику простій у розмірі середнього заробітку /т.1 а.с.25/;

- 06.11.2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про заплановане вивільнення. У вказаному попередженні зазначено, що у зв`язку із проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» (наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020р. №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС»), згідно якого посада ОСОБА_1 у діючому штатному розписі КП «МПРС» відсутня, КП «МПРС» попереджає ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади менеджера з якості сектору з якості на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 06.01.2021 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку /т.1 а.с.47/;

- на зазначеному попередженні ОСОБА_1 здійснив помітку, що консультації з Профспілкою працівників КП «МПРС» щодо звільнення не були проведені за три місяці до звільнення, як вимагає законодавство (т.1 а. с. 47);

- з 27.11.2019 року по 03.02.2020 року ОСОБА_1 займав посаду голови Професійної спілки працівників морської пошуково-рятувальної служби, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.12.2019 року;

- з 14.02.2020 року ОСОБА_1 є головою Професійної спілки Працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2021 року;

- 16.12.2020 року КП «МПРС» направлено лист №1/41/2406-20 до ПСП КП «МПРС», яким у зв`язку з проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» (наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 року (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020 року №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС»), згідно якого посада менеджера з якості сектору з якості у діючій організаційній структурі та штатному розписі КП «МПРС» відсутня, на підставі попередження ОСОБА_1 від 06.11.2020 року, згідно зі ст. 43 КЗпП України запропоновано надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з якості сектору з якості за п. 1 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с.54/;

- листом № 48 від 04.01.2021 року Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», головою якої є Дрозд А.О., розглянувши звернення відповідача від 16.12.2020 року за №1/41/2406-20, повідомила КП «МПРС» про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості ОСОБА_1 /т.1 а.с.55-58/;

- у вказаному повідомленні зокрема зазначається, що КП «МПРС» порушено строк звернення до Профспілки, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП України виборний орган Профспілки має право надати відповідь на звернення до 16.01.2021 року включно, в той час як звільнення ОСОБА_1 заплановано на 06.01.2021 року. При цьому в повідомленні наголошується на тому, що з боку КП «МПРС» не дотримано гарантію щодо заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад. Порядок звернення до Профспілки, що передбачений ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» КП «МПРС» не дотримано. З наданих документів Профспілкою не вбачається наявності такої події як зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників після поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості КП «МПРС». Висновки КП «МПРС» у листі від 30.11.2020 року вих. № 1/61/2293-20 щодо неможливості переведення ОСОБА_1 на запропоновані для зайняття посади, на які ОСОБА_1 надав Заяву від 24.11.2020 року на переведення та згоду на зайняття посад, не можуть бути врахованими у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки організація професійної підготовки та перепідготовки з боку КП «МПРС» як роботодавця, передбачено ст. 201 КЗпП України. Окрім того в повідомленні вказується, що ОСОБА_1 є викривачем корупції директора ОСОБА_3 та намагання його подвійного звільнення є порушенням ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції»;

- одночасно з Попередженням про звільнення від 06.11.2020 року позивачу ОСОБА_1 було запропоновано переведення на 16 посад, 24.11.2020 року 21 посаду, 31.12.2020 року 4 посади /т.2 а.с.50-87/;

-24.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до директора КП «МПРС» Сударева В.О. з заявою, в якій позивач повідомив директора, що 06.11.2020 року ним отримано попередження про наступне звільнення з посади менеджера з якості сектору з якості на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 06.01.2021 року. Також позивач вказує, що йому запропоновані деякі вакантні посади, серед яких також зазначені капітан пошуково-рятувального катеру ПРК-02 та посада 2 помічника капітана р/с «Сапфір», на які позивач згоден на переведення на постійній основі. При цьому позивач просить забезпечити йому за рахунок підприємства професійну підготовку та перепідготовку з метою зайняття однієї з двох посад: Капітана пошуково-рятувального катеру ПРК-02 та Другого помічника капітана р/с «Сапфір», та перевести позивача на одну з двох вказаних посад на постійній основі. У вказаній заяві ОСОБА_1 також виражає своє бажання та згоду на зайняття посади капітана р/с «Сапфір» по закінченню контракту ОСОБА_4 /т.1 а.с.128/;

- 27.11.2020 року позивачу ОСОБА_1 були направлені листи №1/41/2283-20, №1/41/2284-20, №1/41/2285-20, в яких КП «МПРС» запрошує ОСОБА_1 прибути до КП «МПРС» 30.11.2020 року для оформлення наказу про прийняття на посаду капітана пошуково-рятувального катера ПРК-02 за контрактом, для оформлення наказу про прийняття на посаду другого помічника капітана рятувального судна «Сапфір» за контрактом, для оформлення наказу про прийняття на посаду капітана рятувального судна «Сапфір» за контрактом. В кожному листі зазначено перелік документів, які необхідно надати разом з заявою про прийняття на роботу /т.2 а.с.88-96,98-101/;

- 30.11.2020 року на заяву ОСОБА_1 від 24.11.2020 року та лист від 28.11.2020 року КП «МПРС» повідомило, що згідно вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний працевлаштувати працівника, який підлягає вивільненню, шляхом пропонування йому вакантних посад згідно його освіти, кваліфікації та досвіду роботи або іншу роботу, яку може виконувати працівник. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власник розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. З наведеного вище вбачається, що у КП «МПРС» відсутній обов`язок здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників /т.1 а.с.147/;

- 31.12.2020 року ОСОБА_1 отримав лист від начальника відділу управління персоналом КП «МПРС» Терлецької С., в якому повідомляється, що, враховуючи закінчення строку попередження про звільнення 06.01.2021 року у разі прийняття рішення про переведення на будь-яку із запропонованих посад, позивачу необхідно з`явитися до відділу управління персоналом, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 а, кабінет 4306 о 9.00 годині 06.01.2021 року та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. Також вказаний лист містить повідомлення, що у разі ненадання письмової заяви про переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 06.01.2021 року КП «МПРС» вважатиме, що ОСОБА_1 не надав згоду (відмовився) на переведення на одну із запропонованих посад /т.2 а.с.97/;

- 06.01.2021 року начальником відділу управління персоналом Терлецькою С.С., провідним економістом з праці відділу управління персоналом ОСОБА_5 , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом Монастирською Н.О., складений Акт про те, що 06.01.2021 року ОСОБА_1 , менеджер з якості сектору з якості, не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на запропоновані у період з 06.11.2020 року по 06.01.2021 року вакантні посади казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та не надав документи, підтверджуючі кваліфікацію на зайняття посад, на які ним було надано згоду /т.2 а.с.102/;

- 06.01.2021 року начальником відділу управління персоналом Терлецькою С.С., провідним економістом з праці відділу управління персоналом ОСОБА_5 , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом Монастирською Н.О., складений Акт про те, що 06.01.2021 року ОСОБА_1 , менеджер з якості сектору з якості, відмовився підписати Акт від 06.01.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на будь-яку із запропонованих йому у період з 06.11.2020 року по 06.01.2021 року вакантних посад казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» /т.2 а.с.103/;

- 06.01.2021 року відповідно до Наказу №3-к за підписом директора КП «МПРС» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , менеджера з якості сектору з якості, звільнено із займаної посади 06.01.2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України підставою звільнення зазначені: Наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та попередження ОСОБА_1 від 06.11.2020 року /т.1 а.с.110/;

- згідно з відповіддю Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції НАЗК ОСОБА_1 є викривачем та може реалізовувати права викривача, передбачені законом /т.1 а.с.78/.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої

статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Як встановлено за наслідками розгляду цивільної справи № 947/12900/20 ОСОБА_1 було поновлено судом в займаній посаді менеджера з якості сектору з якості, оскільки при його звільненні за наказом від 21.04.2020 року з підстав ч.1 ст. 40 КЗпП України, роботодавцем не було додержано процедуру вивільнення працівника через зміни до штатного розпису КП «МПРС» та скорочення цієї посади.

На виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 у займаній посаді менеджера з якості сектору з якості, КП «МПРС» видало наказ №707-к від 06.11.2020 року, яким за підписом т.в.о. директора Дубіна С.А. скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи, про що належним чином повідомлено працівника.

Згідно з вимогами ст. 64 ГК України внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства (дискреційними повноваженнями).

В даному випадку визначальним є те, що само по собі не внесення КП «МПРС» до штатного розкладу підприємства змін у вигляді не повернення посади менеджера з якості сектору з якості, не вплинуло на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року у справі № 947/12894/20 про поновлення позивача на посаді менеджера з якості та не спростовує висновку суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2019 року у справі № 487/3848/17 (провадження № 61-42064св18), у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2019 року у справі № 761/9268/17, ухвалі Верховного Суду від 04.06.2021 року у справі № 760/5896/18 (провадження № 61-9150ск21).

Внесення змін у штатний розпис шляхом повернення до нього менеджера з якості стосується процедури поновлення працівника, а предметом даного судового спору є оскарження ОСОБА_1 його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач у встановленому порядку наказ від 06.11.2020 № 707-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » не оскаржував та розписався про ознайомлення з його змістом без будь-яких зауважень.

Наказом по КП «МПРС» №789-Н «Про простій» від 06.11.2020 року, у зв`язку відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, оголошено простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою, ОСОБА_1 , менеджеру з якості сектору з якості, під час якого працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку із оплатою простою у розмірі середнього заробітку.

Законність видання наказу про простій не було предметом позовних вимог ОСОБА_1 , внаслідок чого у суду першої інстанції не було підстав для оцінки законності даного наказу про простій в контексті фактичного не допуску у зв`язку із цим позивача до роботи.

Видавши в порядку виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі наказ №707-к від 06.11.2020 року, яким за підписом т. в. о. директора Дубіна С.А. було скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення» та оголосивши після цього ОСОБА_1 простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою із оплатою простою у розмірі середнього заробітку, підприємство продовжило виконання Наказу від 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та наказу від 30.04.2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС», яким з 01.05.2020 року виведено зі штатного розпису КП «МПРС», зокрема посаду менеджеру з якості сектору з якості. При цьому в якості обґрунтування наказу про внесення змін до штатного розпису, зазначено лист Державної служби морського та річкового транспорту України від 10.01.2020 року № 207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат.

Тобто після поновлення ОСОБА_1 в займаній посаді і оголошення простою не з вини працівника із збереженням йому на час простою середнього заробітку, підприємство провело нову процедуру вивільнення працівника, з початком якої працівнику під особистий підпис було вручено попередження про скорочення чисельності штату і зокрема посади, яку він обіймає менеджера з якості сектору якості та про наступне звільнення з цієї посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яка відбудеться 06 січня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку з одночасним запропонуванням ОСОБА_1 переведення на будь-яку з вакантних посад з переліком яких позивача ознайомлювали 06.11.2020 року, 24.11.2020 року та 31.12.2020 року з попередженням про необхідність письмового повідомлення роботодавця про прийняте працівником рішення (т.2 а. с. 50-87).

В межах процедури вивільнення роботодавець направив листа до Професійної спілки працівників КП «МПРС» запитавши згідно зі ст. 43 КЗпП України надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з якості сектору якості за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Професійною спілкою працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» видано повідомлення за № 48 від 04.01.2021 року про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером якості сектору якості з посиланням на:

- надання ОСОБА_1 згоди на переведення на певні запропоновані йому вакантні посади та наявність у роботодавця обов`язку забезпечити працівнику за рахунок підприємства професійну підготовку та перепідготовку з метою зайняття однієї із вищезазначених вакантних посад;

- наявність у ОСОБА_1 гарантії передбаченої ст. 252 КЗпП України, як особи, яка обиралась до складу профспілкових органів на підприємстві;

- недотримання роботодавцем вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень та не надання відповіді на пропозицію про перенесення термінів попередження працівників про вивільнення та початок цієї процедури заново;

- наявність гарантії наданої викривачу в порядку Закону України «Про запобігання корупції».

Що стосується надання ОСОБА_1 згоди на переведення на певні запропоновані йому вакантні посади та наявність у роботодавця обов`язку забезпечити працівнику за рахунок підприємства професійну підготовку та перепідготовку з метою зайняття однієї із вищезазначених вакантних посад.

Верховний Суд у постанові від 01.09.2020 року у справі № 755/6539/18 дійшов до наступних правових висновків:

«Законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати.

При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.»

Верховним Судом зроблено правовий висновок щодо порядку пропонування роботодавцем посад працівнику, посада якого скорочується, а також про відсутність обов`язку в роботодавця щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

Так, нормами чинного трудового законодавства, а саме ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Роботодавцем КП «МПРС» у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, було запропоновані ОСОБА_1 16 вакантних посад, а в подальшому, протягом всього періоду попередження запропоновано ще 21 посаду.

Отже, протягом періоду попередження позивачу запропоновано у повному обсязі всі вакантні посади, які були наявні на підприємстві протягом всього періоду попередження працівника.

24.11.2020 року на адресу КП «МПРС» надійшла заява ОСОБА_1 від 24.11.2020 року, в якій він зазначив про свою згоду зайняти одну із запропонованих вакантних посад: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір».

Разом з тим, у вказаній заяві позивач одночасно просив забезпечити йому за рахунок підприємства професійну підготовку та перепідготовку з метою зайняття однієї із вищезазначених вакантних посад.

На заяву ОСОБА_1 від 24.11.2020 року листом КП «МПРС» від 30.11.2020 року №1/61/2292-20 надано відповідь та повідомлено працівника про відсутність у підприємства обов`язку здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників.

Отже, враховуючи відсутність у роботодавця обов`язку здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час скорочення та наявність обов`язку запропонувати працівнику іншу роботу, КП «МПРС» 27.11.2021 року ОСОБА_1 направлено листи від 27.11.2020 року №№ 1/41/2283-20, 1/41/2284-20, 1/41/2285-20, в яких відповідачем зазначено перелік документів, які необхідні для переведення його на посади капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір», які йому пропонувались та на які ОСОБА_1 виявив бажання бути переведеним, про що зазначено ним у заяві від 24.11.2020 року.

Також у вказаних листах запропоновано ОСОБА_1 з`явитись до КП «МПРС» 30.11.2021 року та надати вказані документи для здійснення переведення на одну із зазначених посад.

На листи КП «МПРС» за №№ 1/41/2283-20, 1/41/2284-20, 1/41/2285-20 позивачем відповіді не надано.

31.12.2020 року ОСОБА_1 особисто вручено лист за підписом начальника відділу управління персоналом, в якому зазначено, що у зв`язку із закінченням строку попередження про звільнення 06.01.2021 року, ОСОБА_1 необхідно з`явитися до відділу управління персоналом о 09 год 00 хв. 06.01.2021 року та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. Повідомлено, що у разі ненадання письмової заяви на переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 06 січня 2021 року, КП «МПРС» вважатиме, що він не надав згоду (відмовився) на переведення на одну із запропонованих йому посад.

06.01.2021 року прибувши до КП «МПРС» ОСОБА_1 не надав документів, підтверджуючих його кваліфікацію, необхідну для зайняття посад капітана або другого помічника капітана.

06.01.2021 року працівниками відділу управління персоналом було складено Акт про те, що ОСОБА_1 менеджер з якості сектора якості не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на запропоновані у період з 06 листопада 2020 року по 06 січня 2020 року вакантні посади КП «МПРС» та не надав документів, підтверджуючих кваліфікацію на зайняття посад на які ним було надано згоду.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписати вказаний Акт від 06.01.2021 року, трьома працівниками відділу управління персоналом складено Акт від 06.01.2021 року про відмову працівника від підпису.

Оскільки працівником згоди на зайняття будь-якої іншої із всіх запропонованих вакантних посад відповідно до його кваліфікації, надано не було (ані усно ані письмово), а також не надано, документів підтверджуючих кваліфікацію на зайняття посад на які ним було надано згоду, що зафіксовано актом від 06.01.2021 року, наказом №3-к від 06.01.2021 року ОСОБА_1 , менеджера з якості, звільнено із займаної посади 06.01.2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, за встановлених у справі обставин та досліджених доказів, не вбачається підстави для висновку, що роботодавцем не дотримано вимоги частини третьої ст. 49-2 КЗпП України щодо запропонування ОСОБА_1 іншої роботи на підприємстві.

Щодо недотримання роботодавцем вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» масовим вивільненням з ініціативи роботодавця (крім випадку ліквідації юридичної особи) є одноразове або протягом одного місяця, зокрема, вивільнення 10 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 101 до 300 працівників.

Наказом КП «МПРС» № 116-н від 17.02.2020 року внесено зміни до штатного розпису КП «МПРС» (т. 1, а. с. 114-116; т. 2 а. с. 39-41).

Відповідно до наказу КП «МПРС» № 280-н від 30.04.2020 року затверджено та введено в дію з 01.05.2020 року організаційну структуру та штатний розпис, відповідно до якого у штаті підприємства 273 працівники (т. 2, а. с. 42-48).

Згідно з листом КП «МПРС» № 41/580-89 від 10.10.2019 року повідомлено голові профспілкового комітету профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про необхідність визначення і спрямування пріоритетних напрямків ефективного використання коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України у зв`язку з цим вимушеність майбутніх заходів адміністрації підприємства щодо скорочення та оптимізації невиробничих, адміністративних та інших витрат, а також оптимізації організаційної структури підприємства та внесення змін до штатного розпису. Адміністрація підприємства вказала, що заплановане вивільнення працівників не буде масовим і просила розглянути пропозиції відносно запланованих заходів та сприяння у вирішенні питання щодо оптимізації організаційної структури та штатного розпису, зазначивши при цьому, що є відкритою для спільних консультацій з цього питання (т.2 а. с. 116).

На час направлення листа 10.10.2019 року у КП «МПРС» була створеною та здійснювала діяльність профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби, керівником якої до 27.11.2019 року був ОСОБА_6 , а з 27.11.2019 року ОСОБА_1 .

В січні 2020 року, під час виконання обов`язків голови профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби у КП «МПРС», до ОСОБА_1 звернулись члени цієї профспілки з відкритим листом щодо його дій на посаді голови профспілки, що призводять на думку членів профспілки до дестабілізації роботи підприємства. Даний лист отриманий ОСОБА_1 13.01.2020 року (т. 2 а. с. 104-110).

За ініціативою членів профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС» на підставі п. 4.1.2. Статуту КП «МПРС» на 17-00 г. 03.02.2020 року скликано позачергову профспілкову конференцію через недовіру до голови профспілки ОСОБА_1 (т.2 а. с. 111-114).

Згідно з протоколом профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС» від 03.02.2020 року у зв`язку з недовірою до ОСОБА_1 , як до голови профспілки, його повноваження припинені та він виведений зі складу цієї профспілки достроково, а головою профспілки обрано ОСОБА_7 (т.2 а. с. 164-167).

Згідно з протоколом установчих зборів засновників Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 14.02.2020 року створено Професійну спілку працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та обрано головою цієї профспілки ОСОБА_1 (т.3 а. с. 218-222).

Наказ за №116-н, яким на виконання листа Державної служби морського і річкового транспорту України від 10.01.2020 року №207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємств на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат внесено зміни до штатного розписку КП «МПРС» та виведено зокрема посаду, яку обіймав до звільнення в порядку ч.1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1 , виданий 17.02.2020 року.

Отже, підприємство в порядку ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» належним чином, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, а саме 10.10.2019 року, повідомило діючу на той час єдину профспілку КП «МПРС» працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС», членом якої до речі був і сам позивач, і який в подальшому 27.11.2019 року очолив цю профспілку і керував нею до 03.02.2020 року щодо надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень.

Інша профспілка у КП «МПРС» - профспілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» була створена і очолена позивачем лише 14.02.2020 року.

При таких обставинах, немає підстав для висновку про не дотримання адміністрацією КП «МПРС» вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» про надання у передбачений строк інформації щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень.

Щодо недотримання роботодавцем гарантій передбаченої ст. 252 КЗпП України, як особі, яка обиралась до складу профспілкових органів на підприємстві.

Відповідно до ч. 4 ст. 252 КУЗпП звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов`язано із станом здоров`я.

Як вже зазначалося, 27.11.2019 року ОСОБА_1 очолив єдину діючу на той час профспілку на підприємстві - профспілку працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС» і керував нею до 03.02.2020 року, коли його повноваження, як голови профспілки, були достроково припинені через висловлену йому недовіру 88 членами профспілки на позачерговій конференції, яка відбулась 03.02.2020 року.

Висловлення недовіри членами профспілки було обумовлено діями позивача, як голови цієї профспілки, які на думку ініціаторів скликання позачергової профспілкової конференції, призводило до дестабілізації роботи всього підприємства.

Приймаючи до уваги, що повноваження ОСОБА_1 , як голови та члена профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС» були достроково припинені через недовіру членів профспілки, яка засновувалась на вчиненні ОСОБА_1 , як головою профспілки дій, які на думку членів профспілки призводили до дестабілізації роботи КП «МПРС», дані обставини свідчать про неналежне виконання позивачем обов`язків голови цієї профспілки.

Тому гарантія передбачена ч.4 ст. 252 КЗпП України не поширюється на позивача після дострокового припинення його повноважень голови та члена профспілкового органу профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «МПРС», повноваження якого були достроково припинені через висловлену йому недовіру членів профспілки.

Що стосується гарантій ОСОБА_1 , як голови профспілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» створеної на підприємстві 14.02.2020 року, то на час звільнення позивача 06.01.2021 року, його гарантії, як діючого голови цієї профспілки, передбачені ч. 3 ст. 252 КЗпП України, відповідно до якої звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Як вбачається гарантія представляє собою особливий порядок отримання згоди на звільнення членів і керівників профспілкового органу підприємства, установи, організації, який крім загального порядку отримання згоди на звільнення, полягає в отриманні додаткової попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Проте, як встановлено судом, що підтверджується і самим ОСОБА_1 , як головою профспілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» створеної на підприємстві 14.02.2020 року, іншого вищого виборного органу у цій профспілці, ніж профспілковий комітет, який вже відмовив у наданні згоди на його звільнення, немає. Також дана профспілка на входить до складу будь-якого об`єднання профспілок.

Тобто в даному випадку у суду апеляційної інстанції відсутня можливість застосувати гарантію ч.3 ст. 252 КЗпП України та витребувати крім відмови у наданні згоди на звільнення позивача, яка вже надана профспілковим комітетом профспілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та додана до матеріалів справи, також і додаткову попередню згоду іншого вищого виборного органу цієї професійної спілки через відсутність такого або ж вищого виборного органу об`єднання професійних спілок через відсутність членства цієї профспілки у будь-якому такому об`єднанні.

Таким чином, роботодавцем не порушено вимог ст. 252 КЗпП України щодо гарантії не звільнення протягом одного року після припинення поноважень, яка надається особі, яка обиралась до членів (керівником) виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації та одночасно на момент звільнення обіймала посаду керівника іншої профспілкової організації створеної на цьому підприємстві.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної правової оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про не врахування відповідачем імунітету позивача від звільнення, що ґрунтується на вимогах ч. ч. 3,4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Що стосується гарантії, яка надана позивачу, як викривачу в порядку Закону України «Про запобігання корупції», то колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною 1 статті 53-4 Закону зазначається, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

Тобто, в розумінні ст. 53-4 Закону вчинення таких дій роботодавцем, зокрема, звільнення особи яка є викривачем, неможливо лише, якщо такі дії вчиняються у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень такою особою, а також мають вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

Отже, викривач не може бути підданий з боку керівника або роботодавця вищевказаним негативним заходам впливу у разі наявності причинно-наслідкового зв`язку між його повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону та його підданням негативним заходам впливу, а також за наявності вибіркового характеру такого впливу.

Відповідно до ч.3 ст. 81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

При цьому оскаржуване звільнення ОСОБА_1 обумовлено:

- скороченням внаслідок зміни штатного розкладу КП «МПРС» посади менеджера з якості сектора якості, яку обіймав позивач;

- незгодою позивача зайняти будь-яку з вакантних посад, що були протягом всього періоду вивільнення працівника запропоновані адміністрацією КП «МПРС», яка б відповідала кваліфікації такого працівника до обраної посади.

З матеріалів справи не вбачається, що звільнення адміністрацією КП «МПРС» менеджера з якості сектора якості, ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України носило вибірковий характер і не застосовувалося би до інших працівників внаслідок скорочення штату та/або до позивача у подібних ситуаціях раніше.

При цьому сам по собі факт недотримання адміністрацією процедури вивільнення під час первісного звільнення позивача через не запропонування працівнику всіх вакантних посад на підприємстві, що існували на час процедури вивільнення не є достатнім доказом, що це порушення трудових прав відбулося саме внаслідок його діяльності, як викривача, оскільки такі порушення, як пояснювали сторони і вбачається з матеріалів справи були констатовані судами під час первісної хвилі звільнення за скороченням штатів і щодо інших працівників цього підприємства, які не мали статусу викривачів відносно адміністрації або інших осіб пов`язаних з підприємством КП «МПРС».

Тобто з встановлених у справі обставин і досліджених доказів вбачається, що звільнення ОСОБА_8 не пов`язано із повідомлення ним про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його таким повідомленням та звільненням відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, в тому числі посади менеджера з якості сектору з якості, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення йому пропонувались усі вакантні посади, що були на підприємстві, та від яких позивач відмовився, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про порушення підприємством процедури вивільнення даного працівника.

Доводи позивача про те, що він був поновлений на посаді, яка на час поновлення не існувала, оскільки не була внесена до штатного розпису, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки це не вплинуло на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року про поновлення позивача на посаді та не спростовує встановлених у справі фактичних обставин, що свідчать про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства під час звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗПП України.

Крім того, зі змісту вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України не вбачається покладення на роботодавця обов`язку здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників.

Само по собі бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади,

Тобто виходячи із встановлених у справі обставин не вбачається, що відповідачем були порушені вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, у зв`язку з чим, позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (частина сьома статті 43 КЗпП України).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови у звільнені працівника з підстав, вказаних у поданні роботодавця. У разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, стаття 2 ЦПК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що роботодавець має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 30.09.2020 року у справі № 127/27392/19 (провадження № 61-9769св20) та висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 22.09.2020 року у справі № 760/7037/17-ц (провадження № 61-41088св18).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки наявному в матеріалах справи рішенню про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 та помилково дійшов висновку, щодо порушення відповідачем статті 43 КЗпП України.

За результатами встановлених у справі обставин та оцінки, яка надана апеляційним судом щодо кожної підстави, якими сторони обгрунтовували заявлені вимоги та заперечення, а також доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору не містить правового обґрунтування щодо відмови у звільненні позивача у зв`язку із скороченням штату працівників, а містить фактично незгоду із організаційним рішенням підприємства, як щодо зміни штатного розпису підприємства, так і щодо порядку поновлення на посаді в порядку виконання відповідного судового рішення, посилання на наявність гарантій передбачених ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України, а також гарантій, яка надана викривачам в порядку Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому апеляційним судом взято до уваги, що саме власнику або уповноваженому ним органу належить право визначати організаційну структуру та штатний розпис, вирішувати питання внутрішньогосподарської діяльності товариства.

Порушення відповідачем норм трудового законодавства під час звільнення позивача судами не встановлено.

Такі висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування норм прав узгоджуються з висновками, які викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 608/1310/18-ц (провадження № 61-16056св19).

Таким чином, апеляційний суд констатує, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату, позивача в установленому законом порядку за два місяця було попереджено про наступне вивільнення та йому були запропоновані усі вакантні посади, позивач обрав посади, які не відповідали його кваліфікаційному рівню і просив роботодавця забезпечити підвищення кваліфікаційного рівня, що під час процедури вивільнення не відноситься до обов`язку адміністрації та ураховуючи те, що висновок профспілкового органу щодо звільнення позивача не містить належного правового обґрунтування відмови у його звільненні, доходить висновку, що позивача звільнено з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства.

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання незаконним та скасування наказу директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» В.О. Сударева від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення», поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення цих вимог без задоволення з підстав, які викладені в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Залишення без задоволення вимог про визнання незаконним та скасування наказу директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» В.О. Сударева від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення», поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року унеможливлює задовлення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 129 417,60 грн. в тому числі з допущенням негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць (з 07.01.2021 по 07.02.2021) розрахованого у розмірі 20 905,92 грн. та стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки зазначені вимоги є похідними від задоволення вимог про визнання незаконним та скасування наказу директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» В.О. Сударева від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення», поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кириленка А.В. про неналежне виконання КП «МПРС» рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року у справі № 947/12894/20 про поновлення позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості з посилання на те, що видання наказу від 06.11.2020 року № 707-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » без повернення до штатного розкладу підприємства цієї посади, а також не забезпечення фактичного допуску до роботи та оголошення простою, про видання наказу про поновлення позивача на роботі не уповноваженою особою не можуть бути прийнятими до уваги і підлягають залишенню без задоволення, в той час, як апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з підстав, які викладені в цій постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кириленка Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК), Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.08.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова