ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4767/22 Справа № 205/2561/22 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року про відому у забезпеченні

позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про визнання незаконним та скасування наказу.

Одночасно з поданою позовною заявою, позивач просив суд забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Державного космічного агентства України від 02.05.2022 року № 43-7 ДСК «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , генерального директора ДП «КБ «Південне»» до набрання рішення по справі законної сили.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами.

15.07.2022 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від Державного космічного агентства України про відкладення судового засідання у зв`язку із участю представника у судових засіданнях інших судів м. Києв. Крім того, прохало направити копію апеляційної скарги та додатків до неї.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.07.2022 року Державним космічним агентством України було отримано електронної поштою копію апеляційної скарги та додатків до неї.

Інших клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи, що поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а вжиття заходів, про які просить заявник, фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В даному випадку зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позовної заяви ОСОБА_1 , яку подано до суду, є скасування наказу Державного космічного агентства України № 43-7 ДСК «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , генерального директора ДП «КБ «Південне»» від 02.05.2022 року, який є протиправним та незаконним.

Водночас, у заяві про забезпечення позову заявник просить суд зупинити дію вищезазначеного наказу, до набрання рішенням по справі законної сили, тобто, фактично заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, за своїм змістом та наслідками є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, при цьому, спір не вирішується по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а також заходи забезпечення позову, які просить обрати заявник, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зауважує, що судження позивача про очевидно протиправний характер рішення має суб`єктивний характер та обумовлено його процесуальним становищем: особи, яка оскаржує рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Встановлення протиправності оскаржуваного рішення можливе лише на стадії розгляду справи по суті. Із заяви про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення не убачається.

В той же час, порушене право заявника буде відновлено з моменту його порушення у разі ухвалення рішення на користь позивача, але лише при розгляді справи по суті.

Так, у постанові Велика Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №800/521/17) дійшла висновку, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача, суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

Таким чином, суд зауважує, що застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу фактично призведе до продовження правовідносин публічної служби для позивача, з відповідними наслідками виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо, але ухвала суду про забезпечення позову, у розумінні норм ЦПК України, не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що заходи забезпечення позову, які просить обрати заявник є співмірними із заявленими вимогами та невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

За відсутності належних доказів та обґрунтованості причин необхідності звернення до суду із заявою про забезпечення позову щодо вжиття заходів, суд першої інстанції у межах своїх повноважень без порушень норм процесуального права, згідно із ч. 6 ст. 153 ЦПК України, постановив ухвалу у справі, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову правомірно відмовив.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року про відому у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко