Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/788/22
Провадження № 2/376/661/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Сквира, Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача зареєструвати право власності на садовий (дачний) будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1200 га, що розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:027:0249, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за позивачем - ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що в квітні 2017 року позивач із ОСОБА_2 домовилися, що вони за власні кошти та власними зусиллями збудуємо садовий (дачний) будинок на приватній земельній ділянці у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

У зв`язку з тим, що даний договір є не обов`язковим для укладання його в письмовій формі, тому між ними був укладений усний договір (договір інвестування) за яким позивач інвестує власні кошти в будівництво нерухомості, надає свою земельну ділянку, а саме переоформлює її на ОСОБА_2 , а відповідач в свою чергу проводить будівельні роботи власними зусиллями за погодженим проектом, а також вносить свою частину коштів у будівництво та зобов`язується зареєструвати будинок після завершення будівництва.

Із свого боку позивач виконав зобов`язання повністю, оплатив будівельні матеріали та роботу працівників, надав (переоформив) земельну ділянку, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, в свою чергу відповідач побудувала садовий (дачний) будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власними зусиллями, і наданий час будинок готовий до експлуатації, що підтверджується технічним паспортом.

При оцінці будівництва коли починалась - об`єкт будівництва коштував - 80 000 грн., але мої вкладення в будівництво склали приблизно 320 000 грн. це і вартість будівельних матеріалів та оплата працівникам та супутні затрати, які були сплачені відповідно до домовленості.

Тому, за домовленістю з відповідачем а також те, що вартість перебудови значно перевищує первісну вартість об`єкта нерухомості, останння обіцяла переоформити на позивача право власності на даний об`єкт нерухомості та повернути (переоформити ) земельну ділянку на позивача, з відшкодуванням її понесених витрат, але після завершення робіт виникла проблема - відповідач відмовилася зробити зазначене в добровільному порядку, хоча позивач їй повністю відшкодував понесені витрати.

Земельна ділянка площею 0,1200 га, що розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва знаходиться в приватній власності більш того первісне право власності було на позивачі, тому при будівництві зазначеного дачного будинку ми чужі інтереси не зачіпали, більш того будівництво було погоджено з керівництвом СТ «Джерела».

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги визнала, заперечень не надавала.

Сторони були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, що відповідає вимогам абз. 1 ч. 6, п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, в квітні 2017 року позивач із ОСОБА_2 домовилися, що вони за власні кошти та власними зусиллями збудуємо садовий (дачний) будинок на приватній земельній ділянці у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

У зв`язку з тим, що даний договір є не обов`язковим для укладання його в письмовій формі, тому між ними був укладений усний договір (договір інвестування) за яким позивач інвестує власні кошти в будівництво нерухомості, надає свою земельну ділянку, а саме переоформлює її на ОСОБА_2 , а відповідач в свою чергу проводить будівельні роботи власними зусиллями за погодженим проектом, а також вносить свою частину коштів у будівництво та зобов`язується зареєструвати будинок після завершення будівництва.

Із свого боку позивач виконав зобов`язання повністю, оплатив будівельні матеріали та роботу працівників, надав (переоформив) земельну ділянку, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, в свою чергу відповідач побудувала садовий (дачний) будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власними зусиллями, і наданий час будинок готовий до експлуатації, що підтверджується технічним паспортом.

При оцінці будівництва коли починалась - об`єкт будівництва коштував - 80 000 грн., але мої вкладення в будівництво склали приблизно 320 000 грн. це і вартість будівельних матеріалів та оплата працівникам та супутні затрати, які були сплачені відповідно до домовленості.

Тому, за домовленістю з відповідачем а також те, що вартість перебудови значно перевищує первісну вартість об`єкта нерухомості, останння обіцяла переоформити на позивача право власності на даний об`єкт нерухомості та повернути (переоформити ) земельну ділянку на позивача, з відшкодуванням її понесених витрат.

Але після завершення робіт виникла проблема - відповідач відмовилася зробити зазначене в добровільному порядку, хоча позивач їй повністю відшкодував понесені витрати.

Одразу зазначимо, що земельна ділянка площею 0,1200 га, що розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва знаходиться в приватній власності більш того первісне право власності було на позивачі, тому при будівництві зазначеного дачного будинку ми чужі інтереси не зачіпали, більш того будівництво було погоджено з керівництвом СТ «Джерела».

Таким чином у позивача немає іншого шляху як звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про зобов`язання відповідача виконати умови договору, а саме: зареєструвати право власності на садовий (дачний) будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1200 га, що розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:027:0249, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за позивачем.

Разом з тим, до проведення підготовчого судового засідання позивач, через канцелярію суду, подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на садовий (дачний) будинок що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 119,9 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м.; земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; припинити за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 204, номер запису про право власності 19795154.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач вирішив звернутися до суду в порядку ст. 16 ЦК України для захисту свого майнового права та інтересу.

Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Конституція України (стаття 55), Господарський кодекс України (стаття 5), Цивільний кодекс України (стаття 15) гарантують кожній особі забезпечення права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Так, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено Договором.

Відповідно до практики того ж Верховного Суду наголошується - надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Окрім того, як вже було зазначено, до проведення підготовчого судового засідання відповідач визнала позовні вимоги, а тому суд вважає що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 30, 81, 83, 200, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 328, 334, 626-629, 901-907 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на садовий (дачний) будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 119,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га, що розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:027:0249, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Припинити за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер :01:027:0249 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 204, номер запису про право власності 19795154.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. І. Віговський