Справа № 761/9344/21
Провадження № 2/761/3131/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

скасувати арешт, накладений на кошти позивача на підставі постанови №АСВП 57143847 про арешт коштів від 11.09.2018 року, виданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ);

скасувати арешт, накладений на майно позивача на підставі постанови №АСВП 57143847 про арешт коштів від 11.09.2018 року, виданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №57143847 з примусового виконання виконавчого листа №761/24097/15-ц від 31.05.2018 року, виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення коштів з позивача на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

В подальшому заочне рішення було скасоване.

Однак в межах зазначеного виконавчого провадження, державний виконавець постановами від 11.09.2018 року наклав арешт на грошові кошти, які знаходяться в банківських установах позивача, як Боржника та майно - автомобіль «Хонда», державний номер НОМЕР_1 .

Станом на день подання позову виконавче провадження було завершене у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Як зазначає позивач, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.2019 року (справа №761/24097/15-ц) скасовано постанови державного виконаввця від 11.09.2018 року про арешт коштів та майна боржника, однак постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021 року зазначену ухвалу було скасовано у зв`язку з тим, що скасування таких постанов має відбуватись в порядку позовного провадження.

На даний час відсутні обставини, які були підставою для накладення вказаного арешту, рішення на підставі якого видано виконавчий лист скасовано, накладений арешт не знятий, всупереч вимогам п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, натомість винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу перешкоджає позивачеві реалізувати свої права, як власника, які підлягають захисту в судовому порядку.

А тому на підставі положень ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернулась до суду з цим позовом.

В судовому засіданні, яке відбулось 14.06.2022 року представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 24.06.2022 року представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06.09.2018 року на примусовому виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №57143847 з примусового виконання виконавчого листа №761/24097/15-ц виданого 31.05.2018 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» боргу в сумі 50 103,91 грн.

В межах зазначеного виконавчого провадження, постановами від 11.09.2018 року державний виконавець наклав арешт на все майно ОСОБА_1 та грошові кошти ОСОБА_1 , які містяться на рахунках АТ Райффайзен Банк Аваль, вул. Лєскова, 9, Київ, 01011, АТ Укрсиббанк, вулиця Андріївська, 2/12, Київ, 04070, АТ Ощадбанк, Госпітальна 12-Г, м. Київ, 01001, АТ Укрексімбанк, 03150 м. Київ, вул. Антоновича, 127, АБ Укргазбанк, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, ПАТ Альфа-Банк, вулиця Десятинна, 4-6, Київ, 01001, ПАТ ПУМБ, вул. Андріївська, 4, Київ, 04070, ПАТ ТАСКОМБАНК, вул. Петлюри, 30, Київ, 01032, АБ Південний, 65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ПАТ Укрсоцбанк, вулиця Ковпака, 29, Київ, 03150, ПАТ КБ Приватбанк, вул. Н. Перемоги, 50, Дніпро, 49094 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 55 454,30 грн.

Постановою від 16.11.2018 року державний виконавець на підставі положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення) повернув виконавчий лист стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.02.2019 року, тобто після повернення виконавчого листа стягувачу, було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25.02.2016 року у справі №761/24097/15-ц - на підставі якого було відкрите ВП №№57143847.

В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.11.2019 року (справа №761/24097/15-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за комунальні послуги за період з 01.05.2011 року по 31.07.2014 року в сумі 21 386 (двадцять одна тисяча триста вісімдесят шість) гривень 30 копійок та стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» судовий збір в розмірі 213,86 гривень, тобто по 71,29 грн. з кожного.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2022 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» за період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2014 року заборгованість за комунальні послуги в сумі 27 388 (двадцять сім тисяч триста вісімдесят вісім гривень) 20 коп., 101 (сто одна гривня) 93 коп. інфляційних втрат, 68 (шістдесят вісім гривень) 44 коп. трьох відсотків річних. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» судовий збір в сумі 688 (шістсот вісімдесят вісім гривень) 91 коп., тобто по 229 (двісті двадцять дев`ять гривень) 63 коп. з кожного.

Представник позивача в судовому засіданні стверджував що позивач рішення виконала та надав копії квитанції від 14.01.2022 року про сплату 71,29 грн. судового збору, однак за постановою суду стягнуто 229,63 грн. та сплата заборгованості за рішенням суду від 20.11.2019 року в сумі 21 386,30 грн., однак як вбачається постановою апеляційної інстанції стягнуто заборгованість в сумі 27 388 (двадцять сім тисяч триста вісімдесят вісім гривень) 20 коп., 101 (сто одна гривня) 93 коп. інфляційних втрат, 68 (шістдесят вісім гривень) 44 коп. трьох відсотків річних. Отже, позивач не надала суду доказів виконання рішення суду в повному обсязі.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_1 зверталась до суду із скаргою в якій просила скасувати постанови від 11.09.2018 року про арешт коштів та майна боржника в межах ВП №57143847.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.2019 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця - задоволено та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2018р., по арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП 57143847 та постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2018р., про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП 57143847.

В той же час, постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 2 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамова Талята Рефатовича щодо прийняття постанов про арешт коштів та майна боржника відмовлено.

Колегія суддів прийшла до висновку, що державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки вказаний механізм стосується лише тих випадків, коли відбувається повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, як це зазначено у частині першій статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому завершення виконавчого провадження з підстав пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості зняття арешту з майна боржника, оскільки заочне рішення суду, яке на той час було чинним та набрало законної сили, виконано не було.

Державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки відповідно до положень статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим. В даному випадку було прийнято постанову не про закінчення виконавчого провадження, а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 37 вказаного Закону), а не суду.

Таким чином, при розгляді даної справи, судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано встановлено наявність в оскаржуваних діях та рішеннях державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Байрамова Т.Р. порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 листопада 2020 року в справі № 361/201/20, у постанові від 9 квітня 2020 року в справі № 732/1195/18, у постанові від 4 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09, у постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 740/3240/18, у постанові від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г та багато інших.

Колегія суддів врахувала той факт, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року було скасоване заочне рішення суду від 25 лютого 2016 року, на виконання якого видавався виконавчий лист, що виконувався державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 57143847, проте за встановлених обставин справи захист майнових прав заявника, як боржника у виконавчому провадженні, яке завершене відповідно до чинної постанови державного виконавця, є неможливим.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Зважаючи на викладене, надаючи оцінку обставинам, на які посилалася ОСОБА_1 як на підставу вимог своєї скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що зняття арешту з майна боржника пов`язується саме із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, а тому при прийнятті оскаржуваних постанов державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вказаними дійми та рішеннями не порушено прав і свобод заявника.

Зазначені обставини встановлені рішенням суду, а тому у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля «Хонда», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач не надала суду доказів, що вказаний автомобіль є обтяжений.

Позивач не надала доказів, що вона має відкриті рахунки в банківських установах.

Частина 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В той же час, частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Однак згідно з полоденнями ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частина 1 статті 190 ЦК України визначає, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Позивач звертаючись до суду з позовом не вказала майно, з якого, на її думку, має бути знято арешт.

Діюче законодавство не надає право суду скасувати арешт накладений на кошти чи майно особи на підставі постанови державного виконавця про арешт.

В той же час позивач не надала суду доказів, що внаслідок винесення державним виконавцем 11.09.2018 рок постанов про арешт майна та коштів порушенні її права (суду не надано виписки про існування банківських рахунків та арешту коштів, які на них розміщені, не надано витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна).

Крім того варто зауважити, що існування постанови державного виконавця про арешт майна та коштів боржника не свідчить про її реалізацію.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи предмет та підстави позову, заявлені вимоги, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула