ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2023/20 Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/616/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Міщій О. Я., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Іванюти О.М.

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Янчишина В.Й., представника Теребовлянської міської ради адвоката Ізай Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/2023/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року, ухваленого суддею Малярчука В.В., у справі за заявою Теребовлянської міської ради про відстрочку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Теребовлянська міська рада звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 22.09.2021 року по справі № 606/2023/20 за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Теребовлянської районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року заяву Теребовлянської міської ради про відстрочку виконання рішення суду від 22.09.2021 року по справі № 606/2023/20 - задоволено.

Надано відстрочку виконання рішення Теребовлянського районного суду від 22.09.2021 року по справі № 606/2023/20 за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 100688 грн. 42 коп., моральної шкоди в розмірі 20000 грн. та судового збору 1848 грн на строк до скасування воєнного стану на всій території України, але не більше, ніж на один рік з дня набрання ухвалою законної сили.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Янчишин В.Й. просить скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року та прийняти нову ухвалу, якою у задоволені заяви Теребовлянської міської ради відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що з моменту пред`явлення виконавчих листів до виконання, 15.11.2021 року по 23.05.2022 року, момент розгляду справи, пройшло 6 місяців і 8 днів, а за період з 15.11.2021 року по 23.02.2022 року, до початку воєнного стану, пройшло 3 місяці і 8 днів, що свідчить про не виконання судового рішення, шляхом не закінчення фінансування програми, яка надавала б можливість казначейській службі виконати рішення.

Важливим є те, що станом на момент винесення ухвали, 23.05.2022 року на рахунку у відповідача перебувало 22412914,35 грн. Загальна сума стягнення за виконавчими листами становить 100688 грн. 42 коп + 20 000 грн. + 1848 грн. =122536.42 грн, що у відсотковому відношення наявних на рахунку коштів 22412914,35 грн. до загальної суми стягнення за виконавчими листами 122536,42 грн становить 0,55%, що не становить великого навантаження на фінансовий стан відповідача.

Отже, розрахунки відповідача ґрунтується виключно на припущеннях, та є не об`єктивними виходячи з сум, які вказані в заяві та суми коштів, які наявні на рахунку. Також, відповідач мотивує заяву виключно наслідками воєнного стану, але жодним чином не обґрунтовує чому, протягом 3-х місяців до воєнного стану рішення не виконувалося.

Припущення з посиланням на воєнний стан, не є належною причиною, щоб не виконувати рішення суду та не відшкодовувати шкоду завдану позивачу, ще фактично два роки тому, 22.06.2020 року

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Янчишина В.Й. від Теребовлянської міської ради у встановлений апеляційним судом термін не поступив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Янчишин В.Й. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник Теребовлянської міської ради адвокат Ізай Р.О. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Янчишина В.Й. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив із того, що надані заявником докази підтверджують наявність підстав для відстрочення виконання рішення Теребовлянського районного суду від 22 вересня 2021 року по справі № 606/2023/20

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Теребовлянського районного суду від 22.09.2021 року позов ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з Теребовлянської міської ради в користь ОСОБА_1 в розмірі 100688 грн. 42 коп. матеріальної шкоди, та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Стягнуто з Теребовлянської міської ради в користь ОСОБА_1 1848 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при звернення до суду.

Вказане рішення набрало законної сили.

15 листопада 2021 року казначейською службою України у Теребовлянському районі прийнято до виконання виконавчі листи від 01.11.2021 року про стягнення в користь ОСОБА_2 коштів, яке повинно було бути виконаним до 15 лютого 2022 року. Однак рішення суду не виконано.

Станом на 23.05.2022 року на рахунку казначейства було 22412914,35 грн.

06.05.2022 року Теребовлянська міська рада звернулась до суду із заявою про відстрочку виконання даного рішення у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, що негативно вплине на ділову активність платників податків, суттєвого зменшення надходжень до місцевого бюджету міської територіальної громади, зокрема, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати. Очікувані зменшення можуть становити 10000 тис гривень. Всі ці фактори негативно впливають на стан наповнення міського бюджету.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Стаття 36 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку. Щодо інших рішень відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання не допускаються.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає, що виключних підстав у розумінні статті 33 Закону України Про виконавче провадження для надання відстрочки для виконання спірного рішення не має, оскільки ще до введення у країні воєнного часу виконавчі листи перебували на виконанні, і на протязі шести місяців не виконувались при наявності коштів на рахунку відповідача. Зменшення видатків, на що посилається представник заявника, не є підставою для надання відстрочки по не виконанню рішення суду, а також жодним законодавчим актом не передбачено надання відстрочки виконання рішення пов`язаного із воєнним станом.

Відповідно до Законів України № 64/2022 від 24.02.2022 року, № 2263-IX від 22.05.2022 року, № 2120- IX від 15.03.2022 року Теребовлянська міська рада не позбавлена можливості щодо вирішення питання у встановленому законодавством порядку зупинення виконання рішення суду.

Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Янчишин В.Й. було укладено договір про надання правничої допомоги від 27 липня 2020 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сторони узгодили вартість вислуг адвоката за одну годину у сумі 1000 грн (постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, прийняття участі у судових засідання апеляційного суду, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 адвокатом Янчишин В.Й. витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, підлягають до задоволення.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від представника Теребовлянської міської ради не поступило.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення, якщо є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідно скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви Теребовлянської міської ради про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Стягнути із Теребовлянської міської ради (, місто Теребовля, вулиця князя Василька, 104а,48100) в користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ) 5000 грн за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 липня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.Я. Міщій

Н.М. Храпак