ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 387/928/21

провадження № 22-ц/4809/865/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Піщанобрідська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

третя особа Фермерське господарство «Зернопродукт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2022 року у складі судді Майстера І.П.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Піщанобрідської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фермерське господарство «Зернопродукт» про визнання рішення (розпорядження) суб`єкта владних повноважень незаконним та визнання дій такими, що мають дискримінаційний характер у порівнянні з іншими землекористувачами на території цієї територіальної громади.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.12.2012 між нею та Добровеличківською РДА укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Піщанобрідської сільської ради, кадастровий номер :02:000:9091 площею 52,0496 га строком дії на 15 років. Договір зареєстровано у Державному реєстрі земель за № 05470.

Зазначала, що рішенням від 02.04.2013 нею створено Фермерське господарство «Зернопродукт», державну реєстрацію якого проведено 05.04.2013, орендована земельна ділянка використовується господарством.

З позовної заяви Піщанобрідської сільської ради вона дізналася, що зазначена земельна ділянка, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-3020/14-19-СГ від 18.06.2019 передано у комунальну власність Піщанобрідської сільської ради. Відповідач просив суд достроково розірвати вищевказаний договір оренди земельної ділянки на підставі пункту 40 договору оренди землі, яким передбачено зміну власника земельної ділянки, як підставу для зміни умов або розірвання договору.

Звертала увагу, що з рішень пленарних засідань 8 скликання Піщанобрідської сільської ради вбачається, що до інших орендарів у подібних правовідносинах у відповідача зовсім інше ставлення до міри відповідальності орендодавців від переходу права власності земель сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну. При цьому в деяких випадках до договорів оренди землі, укладених з органом державної влади (орендодавець) внесені зміни, згідно яких перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізацію юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, а в інших випадках взагалі збільшено строк дії оренди землі.

Позивач зазначає, що наведені обставини вказують на безпідставну вибірковість у підході органу місцевого самоврядування щодо визначення алгоритму послідовності дій у земельних правовідносинах з орендарями під час переходу земель з державної власності до комунальної та подальшої взаємодії з платниками земельного податку (орендна плата), що цілком можна розцінювати як неправильне дискримінаційне ставлення до одних землекористувачів на відміну від інших.

Тобто питання про дострокове розірвання договору оренди землі №05470 від 29 грудня 2012 року у судовому порядку вирішувалося на пленарному засіданні Піщанобрідської сільської ради, рішення якої має дискримінаційний характер у порівнянні з іншими землекористувачами та впливає на її права, свободи та законні інтереси, як засновника ФГ «Зернопродукт» та особи з якою укладався договір оренди землі для ведення фермерського господарства. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати рішення (розпорядження) Піщанобрідської сільської ради Кіровоградської області про розірвання у судовому порядку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року № 05470 на земельну ділянку загальною площею 52,0496 га, кадастровий номер :02:000:9091, що знаходиться на території Піщанобрідської сільської ради, укладеного між Добровеличківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 незаконним; визнати дії Піщанобрідської сільської ради, спрямовані на дострокове розірвання у судовому порядку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року № 05470 на земельну ділянку загальною площею 52,0496 га, кадастровий номер :02:000:9091, що знаходиться на території Піщанобрідської сільської ради, укладеного між Добровеличківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 такими, що мають дискримінаційний характер у порівнянні з іншими землекористувачами на території цієї територіальної громади.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2022 року закрито провадження у даній справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що висновки суду є помилковими, оскільки вони суперечать обставинам справи та дійсній природі цивільно-правових відносин між орендодавцем та орендарем за договором оренди землі № 05470 від 29 грудня 2012 року.

Посилаючись на позицію Великої Палати Верхового Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), вказувала, що спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Зауважила, що основною окремою позовною вимогою у поданому нею позові є прохання про визнання незаконним рішення (розпоряджання) Піщанобрідської сільської ради про розірвання у судовому порядку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року № 05470, укладеного з нею, тобто рішення прийнятого суб`єктом владних повноважень, як орендодавцем у цивільно-правових відносинах з оренди землі.

Похідною ж вимогою є визнання дій Піщанобрідської сільської ради, спрямованих на дострокове розірвання у судовому порядку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року № 05470 такими, що мають дискримінаційний характер у порівнянні з іншими землекористувачами на території цієї територіальної громади, тобто знов таки дій органу владних повноважень спрямованих на зміну (розірвання) цивільних правовідносин з користування земельною ділянкою на умовах оренди.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не прибули.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановлюючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір з публічно-правових правовідносин у зв`язку з діяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, і що такі вимоги позивача не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства і провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 року у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18 та інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, згідно з ч. 3 цієї статті Кодексу адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Вирішуючи питання розмежування юрисдикцій адміністративних і загальних судів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року по справі № 126/1373/17 сформувала правову позицію, яка надалі неодноразово була повторена Судом в інших рішеннях. Її суть зводиться до того, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У іншій справі № 826/13628/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 916/2864/17 (провадження № 12-256гс18) дійшла висновку про застосування норм права у подібних правовідносин про те, що розпорядження органу місцевої влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання такого акта незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатом його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникнуло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання незаконним розпорядження можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання розпорядження незаконним є оспорювання цивільного права особи.

Закриваючи провадження у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, з тієї підстави, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, місцевий суд не врахував, що позивач заявляє позовні вимоги про визнання незаконним та протиправними (дискримінаційними) дії Піщанобрідської сільської ради Кіровоградської області щодо прийняття рішення про розірвання в судовому порядку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року №05470 на земельну ділянку загальною площею 52,0496 га, кадастровий номер :02:000:9091, що знаходиться на території Піщанобрідської сільської ради, укладеного між Добровеличківською районною державною адміністрацією та нею, тобто предметом спору є право позивача на захист свого права постійного користування земельною ділянкою.

Отже, у спірних правовідносинах суб`єкти владних повноважень не здійснювали владні управлінські функції відносно позивача та владно не впливали на неї, тобто позивач не перебувала з ними у публічно-правових відносинах.

Таким чином, виходячи із суті права, за захистом якого позивач звернулася до суду, заявлених нею вимог, характеру спірних правовідносин, спір у цій справі не являється спором між учасниками публічно-правових відносин, а отже не відповідає визначенню публічно-правового спору, відповідно не відноситься до визначеної законодавством юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, суд не перевірив доводи позивача щодо належності їй права на земельну ділянку (цивільного права), за захистом якого вона звернулася до суду, та передчасно дійшов висновку про відсутність у справі спору про право цивільне.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2022 року скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко