Справа № 212/556/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2022 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
19 січня 2022 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просить суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 0309/0807/71-407 від 15 серпня 2007 року у розмірі 529 323,54 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 0309/0807/71-407-Z-1, посвідчений 15 серпня 2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Л.Б., зареєстрованим в реєстрі за номером 2734, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності: двокімнатна квартира, загальною площею 57,90 кв.м, житловою площею 37,60 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 18861102) шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно з Законом України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Кредитний договір № 0309/0807/71-407, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит на умовах, визначених договором. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 0309/0807/71-407-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом 15 серпня 2007 року, предметом іпотеки є двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 15 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір № 2286/К про відступлення прав вимоги та Договір № 2286/К/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до яких право вимоги за Кредитним договором № 0309/0807/71-407 від 15.07.2007 та Іпотечним договором № 0309/0807/71-407-Z-1, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Позичальником належним чином не виконувалися обов`язки щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 529 323,54 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент) 303 965,43 грн., заборгованість за процентами (гривневий еквівалент) 225 358,11 грн. ОСОБА_1 двічі направлялася вимога про усунення порушень за Кредитним договором, які не були отримання боржником. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач як новий кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Ухвалою судді від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 22 червня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 18 липня 2022 року.
18 липня 2022 року електронною поштою до суду надійшла заява, у якій ОСОБА_2 просить суд відкласти розгляд справи через його хворобу, при цьому до заяви не додано документів на підтвердження повноважень Іванова С.В. представляти інтереси відповідача ОСОБА_1 . У подальшому такі документи суду також не надані.
18 липня 2022 року судовий розгляд був відкладений на 30 серпня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с. 77, 81), про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між Позичальником та ОСОБА_3 з метою придбання квартири АДРЕСА_2 .
15 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладений Договорі № 2286/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Позивачу було передано право вимоги за Кредитним договором № 0309/0807/71-407 (а.с. 18-20).
Згідно з копіями описів вкладень у цінний лист та списків відправлень цінних листі, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надсилала на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_3 вимоги про усунення порушень від 11.09.2020 та 04.11.2020 (а.с. 44-45).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , також наявна інформація про державну реєстрацію іпотеки зазначеної квартири, іпотекодержатель ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» згідно іпотечного договору від 15.08.2007 (а.с. 46).
Між сторонами у справі виникли правовідносини, пов`язані із зверненням стягнення на іпотечне майно та захистом права власності, які врегульовані Цивільним кодексом України від 2003 року № 435-IV (далі ЦК ) та Законом України « Про іпотеку» 2003 року № 898-IV (далі Закон 898-ІV).
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції чинній на час виникнення правовідносин), іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Частиною першою 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього договору та умов кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.
Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.
В свою чергу ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Наведені положення Закону України «Про іпотеку» встановлюють право іпотекодержателем звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні).
Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).
Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).
Судом встановлено, що кредитний договір № 0309/0807/71-407 від 15 серпня 2007 року сторонами укладено в письмовій формі, визначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів.
Проте, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не було надано суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором № 0309/0807/71-407 від 15 серпня 2007 року.
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги від АКБ «ТАС- Комерцбанк» до ПАТ «Сведбанк», від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» із зазначенням умов відступлення такої вимоги за Кредитним договором № 0309/0807/71-407 від 15 серпня 2007 року.
Також, суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності дій позивача в частині виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки суду надані лише копії описів та вкладень до цінних листів із зазначенням про надсилання відповідачу повідомлення про усунення порушень, але самого повідомлення (його копії) суду не надано, що унеможливлює впевнитися у змісті цього повідомлення, який повинен відповідати вимогам зазначеної статті Закону.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Приписами ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На переконання суду позивачем не надано достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв`язку з відмовою у позові сплачений позивачем судовий збір йому не відшкодовується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 76-82, 141, 211, 246, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Повне судове рішення складено та підписано 07 вересня 2022 року.
Суддя: О. В. Колочко