П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Київ

справа № 759/2029/22

провадження №22-ц/824/7085/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Корнієнком Андрієм Андрійовичем,

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Ул`яновської О.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Донецьк, Донецької області, Україна, місце смерті: м.Макіївка, Донецької області, Україна, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 за місцем її проживання у м.Макіївка Донецької області, яка є матір`ю заявника.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14 листопада 2014 року № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено.

Законом України № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» надано особливий статус територій, які не контролюють сили АТО.

Згідно з цим законом в окремих районах Донецької та Луганської областей на період дії особливого порядку місцевого самоврядування діє з урахуванням особливостей визначених цим Законом. Перелік районів і населених пунктів, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визначений рішенням Верховної Ради України. Відповідна постанова була прийнята 17 березня 2015 року.

Разом з тим, з квітня 2014 року м.Макіївка, Донецька область, контролюється самопроголошеною «ДНР».

Встановлення факту смерті та реєстрації її в установленому діючим законодавством України порядку необхідно для подальшої реалізації ОСОБА_1 свого права як спадкоємця. Інших спадкоємців після матері не має, більше ніхто крім заявника не буде вступати в спадщину.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України - у м.Макіївка, Донецької області ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки 22 червня 2021 року на офіційну електронну адресу представника заявника, що містяться в матеріалах справи (а.с63-64). В тексті апеляційної скарги адвокат Корнієнко А.А. просив розглядати справу у його відсутність, та за відсутності заявника. Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) направив до суду лист, в якому просив розглядати справу без представника відділу (а.с.66). Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, суд вважав за можливе розглядати справу у відсутність учасників справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 має право на звернення з такою заявою до Святошинського районного суду м.Києва.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи немає жодного доказу в оригіналі, що ставить під сумнів достовірність цих доказів у розумінні ст.78 ЦПК України, а копії документів, навіть засвідчені адвокатом, без огляду оригіналів, не можуть бути прийняті в якості належних та допустимих доказів. Оскільки представником заявника подано через канцелярію суду клопотання про слухання справи без його участі, у суду не було можливості переконатись у достовірності наданих документів, які фактично є основними доказами у зазначеній категорії справ.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1,2 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч.ч.1,2, 4, 5 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує вимоги заяви про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 на території, на який був запроваджений особливий порядок місцевого самоврядування, заявником були надані: копія свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 , в якому в графі мати зазначено ( ОСОБА_1 ) ОСОБА_2 , копія паспорта ОСОБА_2 , копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 , копія довідки про причину смерті ОСОБА_2 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , що видано міським відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки.

Зазначені копії документів посвідчені адвокатом Корнієнко А.А., який веде цю справу, що посвідчується ордером на надання правничої допомоги від 2 лютого 2022 року, в якому зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються ( а.с.5). До ордеру надана копія договору про надання правничої допомоги № 470/22 від 2 лютого 2022 року (а.с.6).

Отже, оскільки заявником до заяви надані копії документів, що посвідчені адвокатом, копії документи містять інформацію щодо предмета доказування, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати ці документи не належними та не допустимими доказами. У разі якщо у суду були наявні сумніви у достовірності наданих заявником копії документів, він мав витребувати у заявника або його адвоката оригінал письмового доказу, і лише після не подання оригіналів документів, суд , відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, міг би не взяти їх до уваги.

Таким чином, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про те, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п. 4 ч.1 , абз. 2 ч. 2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

По суті заявлених ОСОБА_1 вимог, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).

Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України наказано тимчасово призупинити проведення державної реєстрації актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно з положеннями Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО , проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Пунктом 1 розділу 5 зазначених Правил визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

У статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 цього Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.ч.2,3 та 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ). Виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист.

Установлено та підтверджується матеріалами справи, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , місце проживання якої, відповідно до відомостей паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 6 лютого 2001 року Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, було зареєстроване у АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Відповідно до довідки про причину смерті, виданої 18 жовтня 2021 року медично-експертним закладом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: хронічна ішемічна хвороба серця (а.с.19).

19 жовтня 2021 року міським відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 2273, відповідно до якого ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - місто Макіївка. Центрально-міський район (а.с. 20).

Зважаючи на те, що місто Макіївка Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території, то видані на цій території документи є недійсними на території України, унаслідок чого не створюють відповідних правових наслідків.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував необхідність встановлення факту смерті його матері та реєстрації смерті в установленому діючим законодавством України порядку необхідно для подальшої реалізації ним свого права як спадкоємця.

Враховуючи, що факт смерті ОСОБА_2 доведено належними та допустимими доказами, - наявні передбачені законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово-окупованій території України - у місті Макіївка Донецької області.

Що стосується викладеної представником ОСОБА_1 адвокатом Корнієнко А.А. вимоги щодо винесення окремої ухвали відносно судді Ул`яновської О.В. щодо не порушення прав громадян України що проживають на тимчасово окупованій території, адже відмови судді у встановленні фактів смерті та народження мають систематичний характер, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 262 ЦПК України визначені випадки, за встановлення яких, суд може постановити окрему ухвалу. Зазначені апелянтом обставини не є підставами для постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Корнієнко Андрієм Андрійовичем, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: місто Макіївка, Донецька область.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус