Справа № 699/745/22
Номер провадження № 2/699/292/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі: головуючого Гусарової В.В., при секретарі Могильній І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

в с т а н о в и в:

1.Позиція сторони позивача

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про . зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.В позовній заяві зазначає, що "19" червня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено запис № 03 та видано свідоцтво про шлюб № НОМЕР_3 відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчим комітетом Сахнівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаській області.

Рішенням суду від «28 грудня 2016 року шлюб було розірвано .Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розлучення дитина залишилась проживати з відповідачем. Рішенням Корсунь- Шевченківського районного суду в Черкаській області від «25»листопада 2016 року було задоволено позов відповідача до позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 від всіх видів мого заробітку, але не меньше ніж 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наразі обставини змінилися таким чином, що позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання моєї неповнолітньої дитини у вказаному розмірі, у звязку зі зміною сімейного стану. Позивач почав сімейне життя у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 в якому у них народилася дитина : ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , також позивач має на утриманні неповнолітнього сина цивільної дружини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Щоб сплачувати аліменти позивачу доводилося брати кретити , та наразі позивач не можу виконувати свої кредитні зобовязання перед банками та мікрофінансовими організаціями, тому позивач велику заборгованість яку не в змозі сплатити. Розмір доходів позивача суттєво зменшився, тому сплата аліментів в колишньому розмірі ставить його у дуже скрутне матеріальне становище.Вказані обставини підтверджуються документами: Свідоцтво про народження дитини та кредитна історія з Українського бюро кредитних історій.

2. Позиція сторони відповідача

До судового розгляду відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву, в якій вона просилв у позові відмовити та зазначила, що довгий час позивач рішення суду не виконував. Станом на 01.08.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становила 80 351,00 грн.І лише після неодноразових звернень до виконавчої служби та зобов`язання їх накласти обмеження на боржника, ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти.

Відповідач критично сприймає твердження позивача про те, що сплата аліментів "загнала" його в кредити та скрутне матеріальне становище. По-перше, згідно його кредитної історії за період з 14.08.2017 року по 23.11.2020 року (період за який аліменти не сплачувалися) позивач отримав в борг 268 608,00 грн.! З цих коштів він жодної копійки не перерахував на утримання свого сина. По-друге, згідно наданої позивачем довідки персоніфікації, починаючи з червня 2018 року, позивач ніде офіційно не працює. При цьому, позивач зареєстрований в м. Канів, де працює багато підприємств ( ОСОБА_7 , Клуб сиру, ОСОБА_8 , Укршампіньйон та інші), а проживає (за його даними в позові) в м. Київ, де є всі можливості офіційно працевлаштуватися.

В той же час, спільний син позивача та відповідачки постійно потребує не лише коштів у вигляді аліментів, а й іншої участі батька у його житті. Позивач 3,5 роки не приїжджав до сина, аліменти не платив. Навіть зараз, за весь період військових дій в Україні, позивач жодного разу не зателефонував та не поцікавився, як там син, чи в безпеці він перебуває, чи є у відповідача продукти харчування та н еобхідні ліки

Щодо інших утриманців позивача.

В своїй позовній заяві позивач вказує: "я не в змозі сплачувати аліменти на утримання моєї неповнолітньої дитини у вказаному розмірі, у зв`язку зі зміною сімейного стану. Я почав сімейне життя у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , в якому у нас народилася дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також я маю на утриманні її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

Тобто, позивач вважає, що він може не утримувати одну свою дитину, бо у нього наро дилася ще одна дитина. Отже, позивач може утримувати дитину своєї співмешканки, а на рідній дитині хоче "зекономити".При цьому позивач не надає до суду жодного документа, що підтверджує факт спільного його проживання з ОСОБА_4 та факт утримання її дітей.

Також позивач не надає до суду жодного документа, який би підтверджував погіршення його матеріального стану.

3. Судовий розгляд

В судове засідання позивач подав заяву, в якій просив судовий розгляд розглядати без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач подала до суду заяву про те, що просить судовий розгляд проводити без її участі , позов не визнає у повному обсязі та просить відмовити у нього за підставами, що зазначені у відзиві на позовну заяву. .

У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, так як були підстави для проведення судового засідання без участі сторін.

У судовому засіданні були вивчені наступні матеріали справи :

- копія паспорта позивача ( а.с.5-8);

- копія картки платника податків позивача (а.с. 9);

- Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду про розірвання шлюбу між сторонами ( а.с. 10-11)

- свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 12)

- свідоцтво про народження ОСОБА_5 ( а.с. 13)

- довідка про неотримання матеріальних допомог позивачем ( а.с.14)

- відомості Пенсійного фонду щодо позивача ( а.с. 15-17)

- відомості фіскальної служби щодо доходів позивача ( а.с. 18)

- довідка центру зайнятості про те, що позивач не зареєстрований як безробітний ( а.с. 19)

- кредитна історія позивача ( а.с. 20-81)

4.Мотиви суду

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу він має дочку дочку, крім того на його утриманні знаходиться дитина цивільної дружини, а тому на його утриманні перебувають взагалом троє неповнолітніх дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом було встановлено, що позивач є працездатною особою, яка офіційно ніде не працює, не рахується як безробітний у центрі зайнятості. Натомість, позивач укладав кредитні договори, по яким у нього мається заборгованість ( при цьому позивіач є особою дорослого віку, при укладенні договорів повинен був зважати на ризик їх невиконання у повному обсязі ( з огляду на відсуність стабільних доходів).

На думку суду позивач не надав судові доказів погіршення майного стану позивача, а також того, що інші діти знаходяться на його утриманні.

Відповідно до рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.11.2016 р. розмір аліментів, що був призначений до стягнення з позивача на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх доходів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменьшення в зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще інших дітей ( хоча ця обставина не була беззаперечено доведена судові), без доведення погіршення майного стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 11,77,78,80,89, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяГусарова В.В.