Справа № 352/982/22
Провадження № 2/352/532/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадженняв залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого-ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ФОП ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки, та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 у липні 2022 р. звернулася до суду з позовом до відповідача арбітражного керуючого-ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ФОП ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки, та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала в Івано-Франківському обласному державному об`єднанні спиртової та лікеро-горілочної промисловості з 09.09.1986 р. на посаді прибиральниці спиртово-дріжджового цеху і пропрацювала на цьому підприємстві на різних посадах до винесення Івано-Франківським господарським судом постанови про визнання Івано-Франківського ОДОСП банкрутом та введення ліквідаційної процедури, тобто 32 роки. 08.05.2018 року постановою Івано-Франківського господарського суду Івано-Франківське ОДОСП визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, арбітражного керуючого Сідлецького О.В. призначено ліквідатором. 23.05.2018 р. ліквідатором видано наказ по ОДОСП, яким він повідомив працівників про майбутнє звільнення у зв`язку з введенням ліквідаційної процедури, а 23.07.2018 р. провів звільнення у відповідності до ст.41 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і Кодексу законів про працю, але всупереч п.1 ст. 40, ст. 41, 47, 48 КЗпП України не видав працівникам трудові книжки, не виплатив належні їм при звільненні виплати. Стверджує, що ліквідатор провів вказане звільнення документально ще 29.06.2017 року, не дочекавшись рішення суду вищої інстанції. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний був у день звільнення видати працівникам належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Таким чином, ліквідатор, не видавши у день звільнення працівникам трудові книжки, порушив норми трудового законодавства, тим самим перешкоджає працівнику в реалізації гарантованого права на працю та позбавляє можливості подальшого працевлаштування. Станом на 17.05.2021 р. ліквідатор трудової книжки працівникам не видав, записи належні не вніс. Разом з тим, внаслідок незаконних умисних дій відповідач завдав їй матеріальної шкоди у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного невидачею (затримкою видачі) трудової книжки, розмір якого складає 144808,07 грн. Через затримку видачі трудової книжки вона не мала можливості влаштуватися на роботу, тому зовсім не мала засобів для існування, у зв`язку з чим вважає, що ліквідатор заподіяв їй моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. Просила стягнути з відповідача ліквідатора Седлецького О.В. на її користь вказані суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.07.2022 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 12.10.2022 р. подав суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача адвокат Грица Ю.Ю. у поданій суду заяві клопотання підтримав і просив його задоволити та розглянути справу у відсутності сторони.

Позивачка у поданій суду заяві просила розглядати справу без її участі.

Суд вважає, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, визначено ч.1 ст.19 ЦПК України, відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Івано-Франківського господарського суду від 08.05.2018 р. Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О.В.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.1 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За змістом п.8 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.10.2019 р. в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.04.2019 р.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У ГПК України передбачено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів, спорів про поновлення на роботі з вимогами до боржників у такій справі.

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі, якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі № 607/6254/15-ц.

Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст. 260-261 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого-ліквідатора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ФОП ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки, та відшкодування моральної шкоди узв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ

Повна ухвала складена 18.10.2022 р.