РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/23764/21

Провадження № 22-ц/4815/1219/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Боймиструка С.В.,

Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2022 року, у складі судді Ковальова І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

22 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року № 569/19058/18, та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований наступним.

Вона (позивачка) проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 . Від вказаних відносин вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року у справі № 569/19058/18 було присуджено стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1050,00грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дочки значно збільшився, дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Через інфляційні процеси у державі та девальвацію гривні її матеріальний стан з часу ухвалення рішення значно погіршився. Вона перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 2600,00грн щомісячно. Жодних інших доходів вона не отримує.

Крім того, дочка пішла до закладу дошкільної освіти, що зумовлює витрати на харчування, одяг, розвиваючі ігри тощо. Також дочка відвідує заняття секції художньої гімнастики, що зумовлює витрати на професійний одяг, гімнастичне приладдя, оплату членства в організації, виїзди на змагання.

Є загальнозрозумілим, що з віком потреби дитини зростають, що тягне зростання витрат на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо.

Відповідач же є працездатною особою, встановленої групи інвалідності не має, недієздатним чи обмежено дієздатними в судовому порядку не визнаний, нікого на утриманні не має.

Зазначає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження.

Ухвалою Рівневського міського суду Рівненської області від 06.12.2021 року було відкрито провадження у цій справі (а.с.21).

24 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на вказаний позов, в якому просив відмовити в позові з огляду на таке.

Зазначив, що у поданій позовній заяві позивачка не доводить обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, що були стягнуті рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року. Позивачка обмежилася загальними фразами щодо батьківського обов`язку утримувати дитину та вказала, що він не інвалід та є працездатним.

Вказав, що позивачка не надала доказів, які б свідчили про розмір понесених нею витрат на садок та гурток художньої гімнастики, як і не доводить, що розмір фактично сплачених ним аліментів не покриває такі витрати.

Також зазначив, що не відповідає дійсності твердження позивачки щодо відсутності в неї інших доходів, адже вона довгий час займається незареєстрованою підприємницькою діяльністю, яка полягає у наданні косметичних послуг жінкам. При цьому рекламу своїх послуг позивачка поширює через мережу інтернет, на підтвердження чого надає відповідні скріншоти.

Також вказав, що він добровільно сплачує аліменти у більшому розмірі, ніж стягнуто рішенням суду. У грудні 2021 року сплатив аліменти у розмірі 2000,00грн, у подальшому також планує сплачувати їх у такому розмірі, а за можливості й у більшому. Крім сплати аліментів він додатково купує одяг, ліки, продукти харчування, іграшки для дочки, проте доказів понесення таких витрат не зберіг, оскільки не очікував, що вони знадобляться.

Також зазначив, що у нього з позивачкою склалися усталені неприязні стосунки, позивачка систематично чинить перешкоди у вихованні дитини та побачень з нею, що було предметом його звернення до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради. Вказав, що у провадженні суду знаходиться ще одна справа № 569/23760/21 за позовом ОСОБА_2 до нього про визначення місця проживання дитини, хоча жодних спірних правовідносин щодо місця проживання дитини у нього з позивачкою не було.

Також вказав, що він офіційно не працює, його дохід має мінливий характер, а тому у разі задоволення позову нарахування аліментів відбуватиметься від середньої заробітної плати за місцем проживання, що складає понад 12000,00грн, яка є більшою від фактично отримуваних ним доходів. Тому стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу фактично тягне за собою стягнення з нього понад 3000грн щомісячно, що впливатиме на його відносини з дочкою, оскільки він вже не зможе купувати їй іграшки, одяг, продукти, як він робив це раніше. Крім того, такий розмір аліментів перевищує законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який фактично буде ним сплачуватися, що нівелює принцип рівності батьківського обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Крім того, зазначив, що в нього наявні боргові зобов`язання перед банківськими установами, оскільки ним було куплено у кредит пральну машину та кондиціонер/тепловий насос, який використовується для обігріву його житла. Тобто його майновий стан з часу стягнення аліментів погіршився.

Вважає позовні вимоги недоведеними, оскільки позивачка не надала належних доказів на підтвердження існування обставин, які у розумінні СК України слугують підставою для зміни способу стягнення аліментів, фактично для їх збільшення.

При цьому зазначив, що якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, то просить врахувати наведені вище обставини та визначити аліменти у розмірі 1/6 частки, що фактично складатиме 2000грн щомісячно (а.с.24-27).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, погоджуючись з тим, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, виходив з того, що стороною позивачки не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, які були стягнуті раніше прийнятим рішенням суду, а також для їх збільшення. Суд зазначив, що в обґрунтування позову позивачка обмежилася лише загальними фразами щодо батьківського обов`язку утримувати дитину та вказала, що відповідач не є інвалідом та є працездатним. Натомість доведення позову не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд виходив з того, що позивачка не надала доказів, які б свідчили про розмір понесених нею витрат на садок та гурток художньої гімнастики, які відвідує їх дочка, як і не доводить, що розмір фактично сплачених ним аліментів не покриває такі витрати. Також суд виходив з того, що відповідач добровільно сплачує аліменти у більшому розмірі, ніж стягнуто рішенням суду, не допускав заборгованості з їх сплати, у грудні 2021 року сплатив аліменти у розмірі 2000,00грн, крім сплати аліментів він додатково купує одяг, ліки, продукти харчування, іграшки для дочки, проти чого не заперечує позивачка.

На вказане рішення представником позивачки подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, а саме про зміну способу стягнення аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року № 569/19058/18, та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому вона послалась на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що судом не взято до уваги того, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів значно збільшився розмір витрат на утримання дочки, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зокрема, через інфляційні процеси у державі та девальвацію гривні її матеріальний стан з часу ухвалення рішення значно погіршився. Вона перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 2600,00грн щомісячно. Жодних інших доходів вона не отримує. Натомість, дочка пішла до закладу дошкільної освіти, що зумовлює витрати на харчування, одяг, розвиваючі ігри тощо. Також дочка відвідує заняття секції художньої гімнастики, що зумовлює витрати на професійний одяг, гімнастичне приладдя, оплату членства в організації, виїзди на змагання. Є загальнозрозумілим, що з віком потреби дитини зростають, що тягне зростання витрат на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо.

Також вказала, що поза увагою суду залишився факт того, що, як підтвердив в судовому засіданні відповідач, його дохід носить тимчасовий характер, він може сплачувати позивачці аліменти в більшому розмірі, ніж вказано у судовому рішенні. Так, угрудні 2021 року він сплатив аліменти у розмірі 2000,00грн, а також додатково купував одяг, ліки та продукти харчування. Отже, відповідач не надав належних доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. З цього можна зробити висновок, що він приховує свій реальний дохід, уникаючи плати коштів, необхідних для утримання дитини на належному рівні.

У своєму відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 вересня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.9).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року у справі № 569/19058/18 за результатами розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки позов було задоволено частково, було присуджено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання вказаної дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1050,00грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття (а.с.11).

Наразі вказана дитина перебуває на утриманні позивачки, це сторонами не заперечується та підтверджується адресною карткою м. Рівне від 20.11.2017 року (а.с.13).

Відповідно до Довідки №240 від 20.08.2021 року позивачка перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 2600,00грн щомісячно (а.с.14).

Згідно Відомості від 21.07.2021 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків жодних інших доходів позивачка не отримує (а.с.15).

За Довідкою №116 від 02.09.2021 року дочка сторін ОСОБА_5 , 2017р.н. зарахована в КЗ «ДНЗ №4» (а.с.16).

Відповідно Довідки Громадської організації «Спортивний клуб «Сапфір» станом на 13.09.2021 року дочка сторін дійсно відвідує заняття секції художньої гімнастики. (а.с.17).

Згідно Довідки від 15.12.2021 року Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , розмір аліментів з січня по листопад 2021 року становить 1050,00грн, заборгованості немає (а.с.34).

Наявні банківські квитанції від 06 березня, 15 квітня, 26 травня, 16 червня 2021 року, які свідчать про сплату відповідачем відповідно 500, 600, 500 та 500грн на харчування в садок; одержувачем значиться ОСОБА_6 (а.с.36-39).

За грудень 2021 року відповідачем сплачено позивачці аліменти на утримання вказаної дочки у розмірі 2000грн, що підтверджується банківською квитанцією (а.с.35).

Відповідно до кредитних договорів від 14.09.2021 року та від 26.10.2021 року у відповідача наявні боргові зобов`язання перед банківськими установами (відповідно на 24000грн та 16248грн) (а.с.44-51; 52-60).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України:

--- при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1);

--- розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2).

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 14.11.2018 року у справі № 372/2393/17 Верховний Суд зробив такий правовий висновок: «Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України».

Суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції про відмову в позові погодитися не може, оскільки до такого висновку суд дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" в 2022 році установлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2100грн, з 01 липня 2201грн, з 01 грудня 2272грн.

Враховуючи, що на момент подання позову та на день ухвалення оскаржуваного рішення дочці сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще не виповнилося 6 років, а також орієнтуючись на положення ч.2 ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів, апеляційний суд звертає увагу на те, що мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить: 1050,00грн (2100грн х 50%) з 01.01.2022 року; 1100,50грн (2201грн х 50%) з 01 липня 2022 року; 1136,00грн (2272грн х 50%) з 01 грудня 2022 року.

Установлено, що позивачка є одержувачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 2600,00 грн щомісячно, інших доходів вона не має. Апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на відповідні скріншоти як на докази наявності у позивачки неофіційного доходу із зайняття незареєстрованою підприємницькою діяльністю, яка полягає у наданні косметичних послуг жінкам і рекламу яких (послуг) позивачка поширює через мережу інтернет. При цьому апеляційний суд враховує заперечення позивачки з приводу отримання іншого доходу та вважає, що такі твердження відповідача містять ознаки припущень і не свідчать про встановлення дійсного факту.

Таким чином, апеляційний суд враховує, що через інфляційні процеси у державі та девальвацію гривні матеріальний стан позивачки з часу ухвалення рішення (11.12.2018 року) значно погіршився, адже дитина підросла, стала ходити до закладу дошкільної освіти, що зумовлює витрати на харчування, одяг, розвиваючі ігри тощо. Також дочка відвідує заняття секції художньої гімнастики, що зумовлює витрати на професійний одяг, гімнастичне приладдя, оплату членства в організації, виїзди на змагання. По суті відповідач і не заперечує проти наявності таких витрат. Тобто, встановлений рішенням суду розмір аліментів в 1050,00грн на даний час вже не може задовольнити відповідні потреби у вихованні дитини.

Отже, наявна зміна матеріального стану позивачки в сторону погіршення. З іншого боку, відповідачем не доведено погіршення його матеріального стану чи зміну сімейного стану. Посилання його на погіршення майнового стану з часу стягнення аліментів, на наявність банківських кредитів на суму 24000 грн та 16248 грн, отримання ним доходу, що є меншим від 12000 грн, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не доведені належними доказами.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові з огляду на недоведеність обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, які були стягнуті раніше прийнятим рішенням суду, а також для їх збільшення.

Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року у справі № 569/19058/18, а саме у вигляді частки від заробітку (доходу) відповідача (батька дитини).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, апеляційний суд враховує обставини справи, відсутність у відповідача іншої сім`ї та інших дітей, його працездатність і вважає, що необхідним та достатнім розміром таких аліментів є 1/4 частка з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує й те, що, як підтвердив в судовому засіданні відповідач, його дохід носить тимчасовий характер, він може сплачувати позивачці аліменти в більшому розмірі, ніж вказано у судовому рішенні, а саме у розмірі 1/6 частки, що фактично складатиме 2000грн щомісячно, про що він зазначив у своїй апеляційній скарзі. Також враховується ненадання відповідачем доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки в зазначеному розмірі (1/4 частки з усіх видів доходів).

Відтак, позовні вимоги та апеляційна скарга підлягають задоволенню в повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментівзадовольнити повністю, змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року у справі № 569/19058/18, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

За ч.8 ст.6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вказане, враховуючи звільнення за п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_2 , яка є позивачкою за позовом, від сплати судового збору при поданні позову та апеляційної скарги в розмірі відповідно 908,00грн та 1362,00грн (відповідно до положення ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір"), зазначені суми (загалом 2270,00грн) мають бути стягнуті в дохід держави з відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від імені ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 року у цивільній справі № 569/19058/18, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 2270,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 04 жовтня 2022 року.

Головуючий Майданік В.В.

Судді Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.