ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/740/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Соловйова І.М.,

за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на неповнолітню дитину, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, захист прав власності на аліменти,-

ВСТОНОВИВ:

20.07.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), яким просить суд:

- звільнити, позивача, від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2018, в розмірі 19 647,33 грн., яка виникла за період: грудень 2021 року - липень 2022 року.

- звільнити, позивача, від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2018, з дня подачі позову - з 20.07.2022 року, визнавши даний наказ таким, що не підлягає виконанню.

- стягнути з відповідача на корить позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову - з 20.07.2022.

- стягнути з відповідача, перераховану позивачем на її ім`я в якості аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову суму в розмірі 50 671,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.07.2003 він зареєстрував шлюб з відповідачкою. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син. Однак, вже 01.07.2019 на підставі судового рішення шлюб було розірвано. Оскільки після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю на підставі судового наказу з нього почали стягувати аліменти. Однак з 13.12.2019 року і по теперішній час ОСОБА_3 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 і перебуває на його повному матеріальному утриманні, але аліменти на утримання сина з позивача постійно стягувалися і стягуються по теперішній час.

25.07.2022 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в задоволенні якої відмолено ухвалою суду від 26.07.2022.

05.08.2022 надійшла заява ОСОБА_3 про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 05.08.2022 повернута заявнику.

Ухвалою суду від 17.08.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

20.09.2022 судом отримано відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, у якому остання з позовними вимогами не погоджується та визнає їх лише частково, а саме в частині звільнення від сплати аліментів. Так, дійсно вона перебувала з позивачем у шлюбі, який було розірвано. У шлюбі в них народився син, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з ним, але з грудня 2019 року син постійно проживає з позивачем. Відповідачка підтвердила, що на підставі судового наказу з позивача стягуються аліменти. Всі отриманні кошти витрачала виключно на дитину та продовжує здійснювати витрати на утримання сина, в підтвердження чого надані квитанції про купівлю книжок, взуття, одягу, оплати харчування в школі та інше.

04.10.2022 позивач надав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позову. Також вказав, що свій обов`язок утримувати сина відповідач виконувала виключно за рахунок сплачених ним аліментів. Речі, які відповідач передавала дитині вона позначала, як подарунки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2008.

Відповідно до копії судового наказу, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська від 21.09.2018, позивача на корись відповідачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.09.2018 та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку Дніпровського відділу ДВС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07.07.2022, станом на 07.07.2022 позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, яка складає 19647,33 грн.

З 13.12.2019 дитина проживає разом з позивачем, що відповідачка не заперечує.

Щодо вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд зазначає таке.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як встановлено судом, з 13.12.2019 ОСОБА_3 став проживати разом зі своїм батьком та наразі знаходитись на його утриманні, згідно акта обстеження умов проживання від 19.02.2020.

Факт проживання сина з батьком відповідачем не заперечується і є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період спільного проживання зі своїм сином, тобто з 13.12.2019.

Щодо позову в частині припинення стягнення аліментів, суд виходить з такого.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Суд зазначає, що право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітній ОСОБА_3 перестав проживати з матір`ю, а з 13.12.2019 став проживати з батьком ОСОБА_1 , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, адже сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком.

Крім того, суд вважає, що звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина, буде, як найбільше, сприяти захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, оскільки він постійно проживає з батьком і перебуває на його утриманні.

Щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого.

В даний час неповнолітній ОСОБА_3 знаходяться на повному утриманні позивача.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачка працездатного віку, проживає окремо, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дитини до суду не надано.

На підставі наведеного, враховуючи, що дитина проживає спільно з батьком і перебуває на його утриманні, відповідно до ст. 180-183, 191 СК України є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня звернення позивачем до суду, та до повноліття дитини.

Щодо позову в частині стягнення грошової суму перерахованої в якості аліментів на утримання сина.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки безпідставно набутих грошових коштів в сумі 50 671,25 грн., суд виходить з того, що відповідно до ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Позивач, звернувшись що суду з вимогою про стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 50671,25 грн., обґрунтував їх тим, що вказані кошти є аліментами, які були утримані з його доходу і перераховані відповідачці безпідставно, оскільки в період отримання цих коштів неповнолітній син, на утримання якого передбачались ці аліменти, з нею не мешкав, мешкав з ним і перебував на його утриманні, вказані кошти відповідачка добровільно на утримання дитини не передала, витратила їх на свої особисті потреби.

Разом з тим, суд враховує, що вказані кошти аліментів були утримані з доходу позивача та перераховані відповідачці на підставі судового рішення, яке є чинним і обов`язковим для виконання.

Позивач, незважаючи на те, що в період виконання судового рішення дитина стала мешкати з ним, з приводу зупинення виконання судового рішення, зупинення стягнення за виконавчим листом, звільнення його від сплати аліментів на користь відповідачки не звертався. Так само, суду не надано відомостей про звернення до органів опіки про нецільове витрачання коштів.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 1215 ЦК України, суд вважає, що обов`язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає наявність факту рахункової помилки з боку позивача або підприємства, установи, організації, яка здійснювала утримання аліментів із доходу позивача та їх перерахування відповідачці, а також факт недобросовісності (зловживань) з боку відповідачки як отримувача аліментів. При цьому, за змістом приведених норм закону, безпідставно набуті кошти аліментів можуть бути стягнуті лише за одночасної наявності обох вказаних умов.

Однак, суд виходить з того, що позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана сума аліментів, яку він просить стягнути, була сплачена відповідачці через розрахункову помилку (неправильності в обчисленнях, подвійне нарахування, тощо) та недобросовісність відповідачки, оскільки йому було відомо, що з його заробітної плати стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина, який на той час вже мешкав з ним і відразу не звернувся до суду з позовною заявою про звільнення його від сплати аліментів.

Отже, в даній частині позову слід відмовити через необґрунтованість.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що сплачена сума судового збору є мінімальною, яка мала бути сплачена не дивлячись на обсяг заявлених вимог (окрім вимоги щодо стягнення аліментів) ці витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Однак, враховуючи, що однією з вимог було стягнення аліментів, за подання такого позову позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів понесення витрат на правничу допомогу, відповідної заяви про надання доказів суду не надано, розподіл витрат на правничу допомогу не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягується відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2018, в розмірі 19647,33 грн, яка виникла в період грудень 2021 року - липень 2022 року.

Звільнити ОСОБА_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягується відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2018.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 липня 2022 року і до повноліття дитини.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір по справі (щодо вимоги про стягнення аліментів) в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 13.10.2022.

Суддя І. М. Соловйов