РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/1759/20

Провадження № 22-ц/4815/1008/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до AT КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.07.2015 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджується її підписом у заяві. При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у Приватбанку, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. AT КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, який було збільшено до 15500 грн.. У свою чергу, відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з цим, в ОСОБА_1 станом на 20.05.2020 року виникла заборгованість у розмірі 45412, 99 гривень, яка складається з 32255,53 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 13157, 46 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року позовні вимоги AT КБ "Приватбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2015 року у розмірі 45412 гривень 99 коп., яка складається з 32255,53 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 13157,46 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що 22.07.2015 року між сторонами виникли договірні відносини внаслідок отримання відповідачем кредиту у AT КБ «Приватбанк». Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий банком розрахунок заборгованості було прийнято місцевим судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про невиконання ОСОБА_1 обов`язку з повернення кредитних коштів і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з їх повернення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено факту підписання нею заяви від 16 липня 2018 року про приєднання до Умов, Тарифів AT КБ «Приватбанк» та підстав користування кредитними коштами банку. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази отримання нею кредиту на договірній основі та відкриття будь-яких інших рахунків, у тому числі карткових, від 22.07.2015 року, про що стверджує позивач. Наданий позивачем, на підтвердження часткового погашення нею кредиту, розрахунок заборгованості за вказаним кредитом, також не можливо прийняти до уваги як доказ наявності кредитних правовідносин, оскільки довідка про розрахунок заборгованості не може свідчити про ті обставини, що кредит сплачувала саме вона, а не інша особа. Заперечує наявність у неї перед позивачем боргу по кредиту та відсоткам.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2015 року ОСОБА_1 власноручно підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також паспорт споживчого кредиту, що спростовує заперечення факту договірних відносин з позивачем, які нею наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до вказаної заяви відповідачка своїм підписом підтвердила, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до довідки, виданої AT КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 16.07.2018 року отримала карту з картковим рахунком НОМЕР_1 , на яку 04.11.2018 року було встановлено кредитний ліміт 4000,00 грн., який 29.01.2019 року було збільшено до 15500,00 грн..

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що ОСОБА_1 користувалася грошовими коштами, однак у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань щодо їх повернення у неї утворилася заборгованість.

Згідно розрахунку позивача, станом на 20.05.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 45412,99 гривень, яка складається з 32255,53 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 13157,46 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Запропоновані АТ КБ "Приватбанк" умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633, 634 ЦК України дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Анкету-заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена.

Аналіз положень ст.ст.549, 551, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України дають підстави для висновку, що у разі укладення договору кредитного договору, проценти за користування кредитом та неустойка може встановлюватись законом та договором.

У Анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 22.07.2015 року процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості та виписки за договором, посилається на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів, а також Витягом з Умов та правил, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, умови, порядок нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, дії банку при нарахуванні відсотків у випадку недостатності коштів та вичерпання кредитного ліміту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, порядку та умов збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, сплати неустойки (пені, штрафів).

Зміни до Умов і Правил надання банківських послуг вносяться Банком в однобічному порядку, а отже, умови надання послуг залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку).

При цьому, Тарифи, Умови та Правил надання послуг неодноразово змінювались з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, умов та порядку нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, умов та порядку збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, надані до позовної заяви, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 22 липня 2015 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви.

А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства (встановлені законом), зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту містить зауваження про те, що інформація зазначена у паспорті зберігає чинність та є актуальною до 31 липня 2018 року.

Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Крім того, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана відповідачу, була актуальною лише до 31 липня 2018 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, у розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Тарифів Банку та Умов та правил надання банківських послуг, яку сторони у письмовому вигляді не обумовлювали.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів повернення фактично отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів, які згідно довідки позивача складають 15 500 грн., що підлягають стягненню з останньої.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі, що заявлений позивачем, а саме 32255,53 грн., оскільки Банком не надано доказів про збільшення кредитного ліміту до такої суми.

Апеляційний суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 про недоведеність позивачем факту договірних відносин, оскільки обставини укладання між нею та АТ КБ "Приватбанк" кредитного договору обґрунтовано доведені матеріалами справи, а також фактично визнані нею в її клопотанні від 17.09.2021 року (а.с. 112).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 500 грн..

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволення позовних вимог (ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 15 500 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 22 липня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 717,43 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 2076,86 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.