Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1371/21

04 жовтня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25 квітня 2006 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Під час спільного проживання вони збудували житловий будинок на АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачкою. Рішенням Богородчанського районного суду від 09.03.2021 року у справі №338/69/21 їхній шлюб розірвано. В добровільному порядку вирішити питання щодо поділу майна відповідачка відмовляється, тому він змушений звертатися до суду. Просить визнати домоволодіння на АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, здійснити його поділ та визнати право власності 1/2 частку за кожним.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у заяві підстав, просить позов задовольнити повністю. Також представник позивача зазначив, що позивач погоджується понести судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору, який просив не стягувати з відповідачки.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що відповідачка не заперечує щодо визнання зведеного з відповідачем під час перебування у шлюбі будинку на АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном та проведення його поділу по 1/2 частці за кожним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 25 квітня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богородчанського районного суду від 09.03.2021 року в справі №338/69/21 (а.с.6-8).

За час перебування у шлюбі позивачка та відповідач побудували житловий будинок на АДРЕСА_1 , право власності на який 18.01.2010 року відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до звіту про експертну оцінку вартість згаданого домоволодіння становить 498000 грн (а.с.91-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 цього кодексу визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки представник відповідача позов визнав, вказавши, що відповідачка не заперечує проти визнання домоволодіння спільним сумісним майном подружжя та не заперечує проти його поділу між колишнім подружжям по 1/2 за кожним, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено.

З врахування викладеного, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що домоволодіння на АДРЕСА_1 слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки зазначене майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, та задоволення вимог позивача про поділ спільного майна подружжя в рівних частинах по 1/2 частці за кожним.

На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.60, 61, 63, 69, 70 СК України, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частку домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частку домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 07.10.2022 року

Головуючий О. А. Шишко