Справа № 128/1015/22
УХВАЛА

Іменем України

02 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Шикун Я.С.,

представник боржника ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 16.06.2022 року у справі № 128/1015/22 за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

УСТАНОВИВ:

04.07.2022 заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу № 128/1015/22, виданого 16.06.2022 року Вінницьким районним судом Вінницької області, відповідно до якого було стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7.06.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Заявник вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що відповідно до заяви ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, остання посилається на те, що вона проживає із заявником окремо та їх діти знаходяться повністю на її утриманні, а він не бере участі у витратах на утримання дітей. Проте це не відповідає дійсності, оскільки заявник та їх спільні діти проживають спільно за однією адресою - АДРЕСА_1 . Таким чином, стягнення аліментів на утримання дітей здійснюється лише з того з батьків, хто проживає окремо від дітей, за заявою того з батьків, з яким проживають діти. В той же час, заявник проживає разом з дітьми та бере участь в їх утриманні. Отже, відсутні передбачені ст. 181 Сімейного кодексу України підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дітей, що свідчить про помилковість видачі судового наказу.

Також, в своїй заяві ОСОБА_4 просила видати судовий наказ про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частки від усіх виді заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проте, у відповідності до положень ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів можуть ставитись вимоги про стягнення половини заробітку (доходу) платника аліментів на трьох і більше дітей, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічна норма міститься в п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, якою визначено види заявлених вимог щодо яких може бути подано заяву про видачу судового наказу. Відповідно в заяві про видачу судового наказу не може бути заявлено вимогу про стягнення аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це не передбачено ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України та п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України. Таким чином, ОСОБА_4 було заявлено вимоги, які не можуть бути підставою для видачі судового наказу. Отже, судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів було видано помилково.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 заяву свого довірителя підтримав за підстав та в межах зазначених у заяві.

Представник заявниці ОСОБА_4 заперечила проти скасування наказу. Зазначила, що наказ винесено на законних підставах. На теперішній час заявниця проживає разом з дітьми за границею, але статусу біженця не отримувала. Просить наказ залишити в силі.

Судом є встановленим, що відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів N 3 від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дітей здійснюється лише з того з батьків, хто проживає окремо від дітей, за заявою того з батьків, з яким проживають діти.

В той же час, суду надано доказ того, що ОСОБА_3 проживає разом з дітьми та бере участь в їх утриманні, що підтверджується наданими довідками Агрономічної сільської ради та ОК СМ Окружний.

Отже, відсутні передбачені ст. 181 Сімейного кодексу України підстава для стягнення з мене аліментів на утримання дітей у безспірному порядку, що свідчить про недостатність оцінки доказів при видачі судового наказу.

В своїй заяві ОСОБА_4 просила видати судовий наказ про стягнення з боржника аліментів в розмірі 1/2 частки від усіх виді заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Проте, у відповідності до положень ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів можуть ставитись вимоги про стягнення половини заробітку (доходу) платника аліментів на трьох і більше дітей, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналогічна норма міститься в п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, якою визначено види заявлених вимог щодо яких може бути подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно в заяві про видачу судового наказу не може бути заявлено вимогу про стягнення аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це не передбачено ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України та п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_4 було заявлено вимоги, які не можуть підставою для видачі судового наказу.

Згідно ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи та заяви вбачається, що боржник не визнає факту стягнення аліментів з нього на утримання дітей, отже існує спір про право, який підлягає розгляду судом у спрощеному позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України суд роз`яснює заявнику його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 121, 126,127,129,164, 170, 171, 173, 432,435 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 - про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ від 16 червня 2022 року, виданий Вінницьким районним судом Вінницької області у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Роз`яснити ОСОБА_4 її право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Роз`яснити стягувачу, що відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.А. Ганкіна