ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м.Суми

Справа №592/3056/21

Номер провадження 22-ц/816/528/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бондаря Валерія Миколайовича,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Цюпки Олександра Віталійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Бондаря Валерія Миколайовича,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року у складі судді Шияновської Т.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 20 січня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 22 січня 2010 року вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 18 квітня 2014 року за час шлюбу за спільні кошти вони придбали 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,40 кв.м., яка за спільною згодою була зареєстрована на відповідача. Посилаючись на те, що відповідач не реагує на її пропозицію здійснити поділ придбаного у шлюбі майна в позасудовий спосіб, підписавши відповідну нотаріальну угоду, з урахуванням вимог ст.ст. 60,71 СК України, просила суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) спільним майном подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,25 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), в порядку поділу майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1747 грн 68 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині поділу майна подружжя, ОСОБА_1 та її представник адвокат Бондар В.М. подали спільну апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі ТА визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що кошти, отримані від продажу належної йому на праві приватної власності кімнати у гуртожитку, були використані для придбання спірної квартири. Звертають увагу і на те, що єдиним утримувачем їх з відповідачем родини, у період продажу кімнати в гуртожитку і до придбання спірного нерухомого майна, була саме позивач та основна частина коштів для придбання цієї квартири була зароблена нею.

На переконання позивача та її представника, отримані від реалізації кімнати в гуртожитку кошти, стали їх з відповідачем спільним майном.

Звертають увагу і на те, що більша частина коштів, саме 15543 доларів США зароблена саме позивачем, яка постійно працювала, вимушена були вийти на роботу до закінчення декретної відпустки, тоді як відповідач в цей період ніде не працював, офіційного заробітку він також не мав.

Крім того, посилаються і на те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили надання батьками позивача 10000 доларів США для придбання спірної квартири, а також те, що позивач з кожної заробітної плати відкладала по 300 доларів США

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, що на придбання спірної квартири були витрачені особисті кошти ОСОБА_2 в сумі 83822 грн 00 коп. (що становить 1/3 вартості майна) та 160275 грн спільних коштів подружжя ОСОБА_6 . Просив рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача та його представника , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 22 січня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2021 року (а.с.7, 117-118).

Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2013 року ОСОБА_2 було продано належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , продаж квартири вчинений за ціною 83 822 грн (а.с.83).

За договором купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2014 року сторонами придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 244 097 грн (а.с.84). Право власності на цю квартиру було зареєстровано одноособово за відповідачем (а.с. 15, 84).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР №14.03-08/69014 від 03 листопада 2020 року слідує, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

06 січня 2021 року ОСОБА_1 надсилала ОСОБА_2 заяву з пропозицією про укладення договору поділу майна подружжя (а.с.50-53).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , та довідок Сумського обласного центру зайнятості вбачається, що вона з 01 серпня 2008 року працює в Сумському обласному центрі зайнятості; за 2012 рік їй було нараховано 32 973,33 грн, за 2013 рік 42 805,71 грн, за 2014 рік 48 874,86 грн заробітної плати (а.с.54-60).

Відповідно до наданої ГУ Пенсійного фонду України довідки ОК-7 щодо ОСОБА_2 вбачається, що сума його фактичного заробітку за 2012 рік становить 10 546,42 грн, за 2013 рік 5 811,47 грн, за 2014 рік 5 121,16 грн.

Згідно повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» від 08 квітня 2021 року №46-13/3563/3767-БТ, в філії Сумському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 було відкрито два рахунки, один з них 03 квітня 2013 року вклад №6024118 в розмірі 8 000 доларів США, другий 04 квітня 2014 року для повернення вказаного вкладу (а.с. 130-135).

З розписки від 22 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_2 5 000 доларів США, які повернув 20 березня 2013 року (а.с.138).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено набуття під час шлюбу 1/3 частини спірної квартири в особисту приватну власність, що пропорційна сумі 83822 грн отримані ним від продажу належної йому на праві приватної власності квартири, тоді як позивачкою обґрунтовано перебування 2/3 частини спірної квартири у спільній сумісній власності подружжя і необхідності поділу даного спільного майна по 1/3 частині кожному.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступні обставини.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Відступаючи під презумпції рівності часток у праві спільної власності, суд першої інстанції вказував на відсутність доказів на підтвердження того, що в період між укладенням договорів купівлі-продажу від 26 липня 2013 року по 18 квітня 204 року, кошти в сумі 83822 грн були витрачені на інші цілі.

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги те, що обов`язок доказування придбання під час перебування в шлюбі майна за особисті кошти покладено на того з подружжя, який спростовує презумпцію спільності права власності, тобто відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира сторонами була придбана майже через дев`ять місяців після продажу ОСОБА_2 належної йому на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що кошти отримані від реалізації вказаної квартири були використані саме на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 такими доказами також не являються.

Зокрема, свідку ОСОБА_10 про обставини придбання сторонами спірної квартири, в тому числі і щодо джерела походження коштів на їх придбання було, відомо виключно зі слів інших осіб. Щодо свідка ОСОБА_11 , то вона є матір`ю позивача, а тому особисто заінтересована в результатах розгляду цієї судової справи.

Будь-яких інших письмових доказів, які б беззаперечно підтвердили придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача матеріали справи не містять.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обстави, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення частки позивача у спільному майні подружжя підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Зокрема, під час розгляду справи в суді першої інстанції професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Бондарем В.М. на підставі укладеного договору про надання правової допомоги №10 від 10 грудня 2020 року та ордеру від 19 січня 2021 року (а.с.61,62-63). Відповідно до Акту виконаних робіт №10 від 20 січня 2021 року вартість послуг адвоката склала 7000 грн та була сплачена 10 грудня 2020 року, згідно з наданої квитанції (а.с.64,66).

Визначаючи розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд першої інстанції врахувавши заперечення представника відповідача дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5000 грн цих витрат. Такі висновки суду першої інстанції позивачем в доводах апеляційної скарги не спростовуються.

Також, беручи до уваги те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішувалося питання щодо права позивача на частку в спільному сумісному майні (майнова вимога), вартістю 170400 грн., тому розмір судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції становить 1704 грн (170400 грн * 1%), що і підлягає стягненню з відповідача на корись позивача.

Враховуючи задоволення доводів апеляційної скарги позивача, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 2556 грн 00 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Окрім того, під час розгляду справи в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що була їй надана адвокатом Бондарем В.М. відповідно до договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2022 року (а.с. 210-211). Згідно акту про надання правничої допомоги, складеного 12 лютого 2022 року вартість наданих позивачу в суді апеляційної інстанції послуг адвоката становила 3000 грн (а.с. 214), які були сплачені ОСОБА_1 09 лютого 2022 року (а.с. 213).

Таким чином, з огляду на відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення розміру понесених позивачем витрат, що підлягають розподілу між сторонами, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Бондаря Валерія Миколайовича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року скасувати в частині визначення частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 січня 2022 року змінити в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1704 гривні 00 копійок та втрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень 00 копійок, які були понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2556 гривень 00 копійок та втрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок, які були понесені під час апеляційного перегляду рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук