КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/605/19 Головуючий у суді першої інстанції - Шевченко В.М.
Номер провадження № 22-ц/824/7510/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 cерпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Руденком Дмитром Володимировичем , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), в якому просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 143 145, 41 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн моральної шкоди, 1 883,86 грн сплаченого судового збору, а також 5 000 грн витрат на правову допомогу.

Вимоги позовної заяви мотивував тим, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/10597/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТп, що сталась 01 липня 2018 року на автодорозі МО5 22 км в Київській області.

Позивач вказував, що в результаті такого ДТП його автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 отримав численні технічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, а також він поніс витрати для евакуації свого автомобіля з місця ДТП до місця свого проживання, а також йому було спричинено тілесні ушкодження.

Так, за його зверненням з вимогою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», в якому був застрахований транспортний засіб ОСОБА_1 , позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. Для відшкодування інших витрат позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 143 145, 41 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 531, 46 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Руденко Д.В. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що позивачем було надано, а судом прийнято неналежний та недопустимий доказ - Звіт №6295/1 від 03 жовтня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виготовлений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що не є учасником у даній цивільній справі, експерта не було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не перевірено його кваліфікацію.

Крім того, вказує, що представником апелянта було здійснено запит №1 до суб`єкта оціночної діяльності щодо проведення рецензування вказаного звіту та у зв`язку із неможливістю рецензування звіту через відсутність оригіналу такого звіту, стороною отримано консультативний висновок №КАК-003, відповідно до якого виявлено ряд порушень, які могли істотно вплинути на результат дослідження. Тож враховуючи, що звіт виготовлено/виконано особами, які не мали відповідної сертифікації на його виготовлення, є непрофесійним та неякісним, недостовірним, апелянт не погоджується із визначенням суми матеріального збитку та вважає його таким, що не відповідає реальності та є завищеним.

В апеляційній скарзі також вказує, що відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року особи, які зазнали ушкодження здоров`я відсутні, а тому й посилання позивача, що розлад його здоров`я мав місце за наслідками вказаної ДТП не підтверджено доказами. Крім того, судом першої інстанції не було досліджено обставини щодо виплати ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» страхового відшкодування в сумі 8 360 грн на користь ОСОБА_3 за фактом звернення з заявою про страхове відшкодування, при умові, що ліміт відповідальності за шкоду завдану життю, здоров`ю потерпілих встановлено у сумі 200 000 грн, а страхову компанію, на права та обов`язки якої впливає оскаржуване судове рішення, взагалі не було залучено до розгляду даної цивільної справи.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

27 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , відповідно до якого вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною і необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Представник позивача ОСОБА_4 вказує, що додавання до Звіту№6295/1 від 03 жовтня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу копій недійсних документів, є виключно технічною помилкою при складенні такого звіту. Для отримання копій дійсних документів оцінювача, директора та підприємства на момент дати оцінки та складення звіту, стороною позивача було направлено адвокатський запит та після отримання відповіді, такі документи будуть подані до суду. Тому вважає даний звіт таким, що складений уповноваженими особами зі спеціальними знаннями, а також з урахуванням методичних підходів, принципів та оціночних процедур, який правомірно судом було визнано як належний та допустимий доказ.

Також наголошує, що відсутні підстави вважати оціночну ринкову вартість автомобіля завищеною чи заниженою, а вартість відновлювального ремонту менша ринкової вартості автомобіля, а тому різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування має бути відшкодована в повному обсязі особою, що завдала шкоди такому майну.

Крім того, позивач вказує, що апелянтом при укладенні договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі ОСОБА_1 надав ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» свою згоду на вчинення дій у межах страхового полісу, зокрема щодо проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, для чого страховою компанією й було замовлено вказаний вище звіт. Тому вважає посилання апелянта на завищення стягнутого матеріального збитку на користь позивача недоцільним, адже звіт проводився на замовлення страхової компанії саме відповідача.

Зазначає, що отримання тілесних ушкоджень, причинно-наслідковий зв`язок між такими ушкодженнями та ДТП, проходження амбулаторного лікування позивачем підтверджується встановленим діагнозом та довідкою №02/08 від 10 серпня 2018 року, що видана ТОВ «Медичний центр Бєрсєнєва».

Так, представник позивача ОСОБА_4 просить суд залишити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , яке подане його представником Руденком Д.В. та призначено у вказаній справі судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ МЮУ.

10 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №26909/21-54 проведеної 22 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду.

При розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Руденко Д.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначив, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи проведеної за ухвалою апеляційного суду розмір завданої позивачу матеріальної шкоди складає 98 224,86 грн, а страховою компанією позивачу перераховано 100 000 гривень, що повністю покриває вказаний збиток.

Представник позивача ОСОБА_4 при апеляційному розгляді справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі №755/10597/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн (а.с.5).

За змістом вказаної постанови вбачається, що 01 липня 2018 року близько 15 години ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 по авто дорозі МО5 22 км в Київській області, не дотримався безпечної дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого останній зіткнувся з автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого останній зіткнувся з автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_4 , автомобілі, що рухались попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР.

Станом на 13 грудня 2018 року згідно з інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру МВС за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» (а.с.49).

Право власності позивача на транспортний засіб «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6).

В результаті вказаної ДТП транспортний засіб «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав численні технічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 233 333,89 грн, що підтверджується Звітом № 6295/1 від 03 жовтня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» (а.с.10-35).

Відповідно до довідки б/н від 16 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_5 при виконанні ремонтних робіт щодо відновлення транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , використані надані позивачем нові запчастини (а.с.36).

Щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику ОСОБА_3 , у розмірі 117 578,25 грн, то за даними Звіту № 6295/1 від 03 жовтня 2018 року вбачається, що ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу (у формулі - 0,62), що призвело до хибного зменшення матеріального збитку, оскільки у даному випадку для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини.

Позивачем понесено витрати для евакуації транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , з місця ДТП до місця свого проживання транспортною послугою ПАТ «Укрзалізниця», де вартість перевезення транспортного засобу склала 1 001,52 грн, вартість оформлення документів та бронь склала 100,00 грн, вартість прийому завантаженого авто склала 350,00 грн, що підтверджується вантажобагажною квитанцією № 007093 від 30 серпня 2018 року та фіскальними чеками (а.с.37,38).

Згідно полісу № АК/7845475 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб ОСОБА_1 «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 застраховано у страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп».

Відповідно до умов Полісу № АК/7845475 страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» відшкодовано позивачу страхову суму за шкоду завдану його майну у розмірі 100 000,00 грн.

Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження та проходив амбулаторне лікування у ТОВ «Медичний центр Бєрсєнєва», що підтверджується довідкою № 02/08 від 10 серпня 2018 року та встановленим діагнозом (а.с.39). Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я позивача, внаслідок чого позивачу проведено: консультацію лікаря-невропатолога, вартістю 500,00 грн; МРТ шийного, грудного, попереково-крижового відділів хребта, вартістю 3 060,00 грн; метамерне лікування 12 сеансів, загальною вартістю 4 800,00 грн (а.с.40а-41), а всього витрачено коштів у сумі 8 360,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції виходив із того, що розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 143 145, 41 грн, із яких 133 333, 89 грн, вартість матеріального збитку пошкодженням транспортного засобу за вирахуванням 100 000 грн виплаченої страховою компанією ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», а також матеріальна шкода, пов`язана із витратами на перевезення транспортного засобу склала 1 001,52 грн, вартість оформлення документів та бронь склала 100,00 грн, вартість прийому завантаженого авто склала 350,00 грн, та 8 360,00 грн матеріальних витрат пов`язаних із відновленням здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином на відповідач у справі ОСОБА_1 , як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Разом із тим, із висновку судової авто товарознавчої експертизи №26909/21-54 проведеної 22 лютого 2022 року експертом КНДІСЕ Міністерства юстиції України вбачається, що розмір завданої позивачу матеріальної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01 липня 2018 року становить 98224,86 грн.

При цьому позивач звертаючись до суду із вказаним позовом зазначив, що ним отримано від страховика відповідача у справі ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс» 100 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Зазначені обставини сторонами у справі визнанні.

Таким чином, страховиком відповідача у справі ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс» повністю відшкодовано завдану транспортним засобом - автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 під керування відповідача матеріальну шкоду, в тому числі, яка складається із 98 224,86 грн, вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хондла Сівік» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 внаслідок дорожнього транспортної пригоди, що мала місце 01 липня 2018 року, а також вказана сума покриває і витрати позивача, пов`язані із перевезенням транспортного засобу - 1 001,52 грн, витрат пов`язаних із оформленням документів та бронь - 100,00 грн, витрат пов`язаних із прийомом завантаженого авто - 350,00 грн, а всього на суму 99676,38 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що у постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі №755/10597/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні відомості, що за наслідком порушення відповідачем у справі ПДР України при вчинення ДТП, що мала місце 01 липня 2018 року учасникам ДТП було завдано шкоди здоров`ю.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідальність відповідача у вказаних правовідносинах була застрахована страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс» і доказів того, що заявлена позивачем у справі сума витрат на лікування в розмірі 8360,00 грн не могла бути виплачена страховиком в порядку ст.3, 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем до суду подано не було.

А тому стягнення вказаних коштів із відповідача у справі суперечить меті, визначеній у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Таким чином колегія суддів вважає, що шкода, заподіяна життю чи здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах страхової суми підлягає відшкодуванню страховиком, а тому покладення на ОСОБА_1 обов`язку сплатити 8 360,00 грн матеріальних витрат, пов`язаних із відновленням здоров`я суперечить вище вказаним нормам матеріального права та правовим позиціям, викладених в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування відповідачем заподіяної йому матеріальної шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості належного йому автомобіля, що не підлягало відшкодуванню за рахунок страховика, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 просив, зокрема, стягнути з відповідача ОСОБА_1 як особи, яка завдала шкоду, майнову шкоду в розмірі 133 333,89 грн вартості ремонтних робіт, в тому числі у зв`язку із заміною пошкоджених деталей авто на нові, тобто у зв`язку із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Як доказ заподіяння шкоди у вказаному розмірі (233333,89 грн - 100000 грн виплачених страховиком) позивач послався на Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу складеного 10 липня 2018 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» в якому вартість складових частин без урахування коефіцієнта фізичного зносу (КФЗ) становила 186 702,65 грн., а також на довідку ФОПА ОСОБА_5 від 16 листопада 2018 року про проведення відновленого ремонту та встановлення в процесі ремонту нових запчастин (а.с.12-35, т.1).

Разом з тим, проведеною у справі судовою автотоварознавчою експертизою №26909/21-54 від 22 лютого 2022 року встановлено, що вартість ремонту належного позивачу КТЗ без врахування величини коефіцієнту фізичного зносу становила 200023, 48 грн, у тому числі вартість складових частин без урахування КФЗ 159060,35 грн.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача до суду і вирішення спору належний йому автомобіль був відремонтований ФОП ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною довідкою від 16 листопада 2018 року.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем на підтвердження позовних вимог була надана довідка про фактичне відновлення належного йому автомобіля ФОП ОСОБА_6 , однак належних та допустимих доказів щодо оплати вартості вказаних послуг ФОП, доказів придбання нових запасних частин для відновлення автомобіля та їх вартості позивачем до суду надано не було, а сама довідка ФОП 16 листопада 2018 року не може бути таким доказом, оскільки не містить відповідних відомостей, щодо вартості та стану придбаних запасних частин.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що матеріальна шкода завдана відповідачем у справі ОСОБА_1 як власником транспортного засобу «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 відшкодована у повному обсязі страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до умов Полісу № АК/7845475 у розмірі 100 000,00 грн і доказів щодо спричинення матеріальної шкоди, що перевищує вказаний ліміт відповідальності позивачем до суду надано не було.

Отже, ухвалене судом рішення, у частині стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000 грн, то колегія суддів вважає апеляційна скарга не містить належних доводів щодо незаконності рішення в цій частині.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги у вказаній частині позову послався на положення ст. 23, 1167 ЦК України та мотивував рішення тим, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 позивач у справі ОСОБА_3 зазнав фізичного болю, порушено нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Позивач працює інструктором з індивідуального навчання водінню транспортних засобів та внаслідок ДТП тривалий час не міг користуватися автомобілем, який використовував для надання послуг, таким чином змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_3 , врахувавши тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визнав доведеною та достатньої сумою відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Колегія судді вважає рішення у вказаній частині законним та обґрунтованим і апеляційна скарга не містить доводів для його спростування, тому рішення в цій частині повинно бути залишено без змін.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції визнав недоведеними позовні вимоги, тому на користь відповідача у справі із позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог апелянта 99 % (2000 х 100/145145,41), що становить 3173,45 грн, виходячи із суми сплаченого судового збору в розмірі 3205,50 грн. за подачу апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією №41899 від 26 березня 2021 року (а.с.179 т.1) та витрати пов`язані із оплатою судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 5148,30 грн (а.с.44).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Руденком Дмитром Володимировичем , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення коштів на відшкодування матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3173,45 грн та витрати по сплаті вартості судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 5148 грн. 30 коп., а всього 8321,75 грн.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв