Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Яремчук С.А.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Краєвид Поділля» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки власнику, скасування державної реєстрації прав оренди

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Краєвид Поділля» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення земельної ділянки власнику та скасування державної реєстрації права оренди.

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :02:004:0129, яку успадкував після смерті матері ОСОБА_2 . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Краєвид Поділля» укладено договору оренди вказаної земельної ділянки № 2801-2 від 03.03.2017 року. Позивач вважає, що ОСОБА_2 не підписувала вказаний договір оренди землі, оскільки важко хворіла, не могла рухатися та підписувати документи. А тому, просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки власнику із незаконного володіння ТОВ «Краєвид Поділля» та скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Краєвид Поділля».

У судовому засіданні представник позивача адвокат Поліна Федоренко позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Краєвид Поділля» адвокат Аліна Зубаль позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, з підстав, що викладені у відзиві.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона є лікарем КНП «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області. ОСОБА_2 перебувала на обліку більше трьох років. Стан її здоров`я був важким, вона хворіла на інсульт в 2006 році та поліартроз, не могла ходити, не могла здійснювати дії рукою, більше правою, зокрема вчиняти підписи. На запитання представника відповідача, свідок відповіла, що ОСОБА_2 в березні 2017 року можливо могла їсти лівою рукою. Чи могла писати лівою рукою, впевнено сказати не може.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що довгий час знали ОСОБА_2 , були її сусідами, а тому ствердили, що ОСОБА_2 важко хворіла, не могла ходити, в неї були опухлі ноги та руки, не могла писати та підписувати. На запитання представника відповідача, свідки відповіли, що не бачили ОСОБА_2 постійно протягом доби щодня, не є лікарями та не мають знань в галузі медицини, а тому не можуть визначати можливості хворого, зокрема щодо можливості підписувати документи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер: :02:004:0129, площею 2,6309 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луко-Барської сільської ради Барського району Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222435568 від 02.09.2020 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.09.2020 за реєстром № 1353.

Вказану земельну ділянку позивач успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 .

З даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Краєвид Поділля» 03.03.2017 року було укладено договору оренди вказаної земельної ділянки № НОМЕР_1 .

Згідно Договору оренди земельної ділянки № 2801-2 від 03.03.2017 року орендодавець ОСОБА_2 передала а орендар ТОВ «Краєвид Поділля» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер: :02:004:0129, площею 2,6309 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луко-Барської сільської ради Барського району Вінницької області, строком на десять років. Договір підписаний сторонами. Право оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2018 року, номер запису про інше речове право: 25886210.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що умови Договору оренди земельної ділянки № 2801-2 від 03.03.2017 року сторонами виконувалися в повному обсязі. Зокрема, орендар сплачував, а орендодавець отримувала у повному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Здобуті у судовому засіданні показання свідків суд не приймає як доказ у справі, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування, тобто є неналежними, містять сумніви та невпевненість, а свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є лікарями та не мають знань в галузі медицини, а тому не можуть ствердно визначати можливості хворого, зокрема щодо можливості підписувати документи.

В супереч доводів позивача та викладеній в позові позиції про те, що ОСОБА_2 не могла підписувати документи, ОСОБА_1 в клопотанні про витребування доказів вказав, що ОСОБА_2 проставляла свій підпис у відомостях про отримання пенсії, які просив витребувати з «Укрпошти».

Інших доказів позивач до суду не надав. За умови відсутності у справі належних та допустимих доказів суд відмовляє у позові. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц (провадження № 61-5085сво18) викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що: "правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема, в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав".

Виходячи з того, що відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд встановив, що право позивача ОСОБА_1 жодним чином не порушене, оскільки він в даному випадку не є орендодавцем та стороною договору оренди.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту права, який він вважає ефективним, не потребує застосування судового захисту та відновлення його прав. Беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу щодо розгляду справи виключно в межах позовних вимог та принцип правової визначеності, заявлені вимоги щодо повернення земельної ділянки є безпідставними.

Також суд зазначає, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого позову.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові слід відмовити, тому понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Краєвид Поділля» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки власнику, скасування державної реєстрації прав оренди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 21.10.2022