КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4192/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 757/53011/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Соколова О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 5000 грн., у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю начальника Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44936519 за період із 13.03.2019 року по 03.01.2020 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 02.10.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Біляковським О.М. відкрито виконавче провадження № 44936519 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 року по справі № 2-6510/11. Проте, вказане рішення суду не виконано та при ознайомленні позивача із матеріалами виконавчого провадження ним було встановлено, що державний виконавець не вчинив жодної виконавчої дії, направленої на виконання вказаного рішення суду. Позивач звернувся до управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із скаргою на бездіяльність начальника Дніпропетровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2, за період із 13.03.2016 року до 03.01.2020 включно у виконавчому провадженні № 44936519. За результатами розгляду скарги, вимоги задоволені та визнано бездіяльність начальника Дніпропетровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 Тому позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у 5000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що своєю неправомірною бездіяльністю начальник ВДВС ОСОБА_2 завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з тривалою (за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно), умисною, завідомо протиправною бездіяльністю у виконавчому провадженні № 44936519, результатом якої є тривале невиконання на його користь рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі № 2-6510/2011 і, при цьому, невжиття до боржника - ОСОБА_3 жодних заходів примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, через протиправну бездіяльність начальника ВДВС ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44936519 він постійно перебуває у стресовій ситуації, змушений постійно докладати надмірних зусиль, витрачати свій час, щоб примусити начальника ВДВС ОСОБА_2 вживати до боржника ОСОБА_3 заходи примусового виконання рішень, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі №2- 6510/2011.

Факт неправомірної бездіяльності начальника ВДВС ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44936519 за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно встановлений постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. № 15/2020 від 18.02.2020.

Вищезазначеною постановою встановлено, що в результаті неправомірної бездіяльності начальника ВДВС ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44936519 за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно не вживалися жодні заходи для примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі № 2-6510/2011.

Причиною тривалого невиконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі № 2-6510/2011, ухваленого на користь позивача, є неправомірна бездіяльність начальника ВДВС ОСОБА_2, у результаті якої у виконавчому провадженні № 44936519 за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно не вживалися жодні заходи для примусового виконання рішення суду. Вищезазначеною неправомірною бездіяльністю позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні № 44936519, завдано моральних страждань, оскільки саме через бездіяльність начальника ВДВС ОСОБА_2 тривалий час залишається невиконаним рішення суду.

Начальник ВДВС ОСОБА_2 своєю завідомо неправомірною бездіяльністю завдав моральної шкоди умисно, оскільки, як посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладений обов`язок здійснювати контроль за законністю виконавчих проваджень, він не міг не розуміти, що результатом його неправомірної бездіяльності у виконавчому провадженні №52892359 є тривале невиконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі № 2-6510/2011.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 21.07.2015 року було ухвалено рішення про оголошення у розшук ОСОБА_3 - боржника по цивільній справі № 2-6510/2011, виконання якого покладено на УМВС України в Дніпропетровській області.

Таким чином, боржник ОСОБА_3 була оголошена в розшук відповідно до норм ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на день прийняття рішення. Таким чином, розшуком ОСОБА_3 та збором інформації/перевірки місця проживання щодо розшукуваної особи займаються органи поліції. До компетенції державної виконавчої служби виконання ухвали про розшук боржника не входить. Відповідно до норм ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» неможливо вчинення жодних виконавчих дій, так як рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 року по справі №2-6510/2011 не може бути виконано без участі боржника ФОП ОСОБА_3 . В період з 2015 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду №175/2845/15 від 21.07.2015 року про розшук ОСОБА_3 тривали розшукові дії, які вчинялись виключно органами МВС, тому питання щодо бездіяльності державних виконавців відділу - є хибним та безпідставним.

Звертає увагу на те що 27.07.2020 року на адресу відділу ДВС надійшла постанова Верховного Суду від 01.07.2020 року №175/1149/17, якою ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області 10.05.2018 року у частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 15.03.2017 року - скасовано.

Тобто, постанова від 15.03.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу згідно з п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визнана Верховним Судом законною та такою, що не підлягає скасуванню. Виконавче провадження завершено згідно з п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також, постановою Верховного Суду від 01.07.2020 року №175/1149/17 чітко зазначено про законність завершення виконавчого провадження №44936519 від 15.03.2017, тобто усі дії, вчинені після цього підлягають скасуванню, тому 02.10.2020 року виконавче провадження було завершено.

Вказує, що ОСОБА_1 самостійно, з надуманих підстав, намагається стягнути з держави заробіток на власні потреби. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні), не досліджено характер майнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо). Позивач у своїй апеляційній скарзі не виклав в повній мірі обставин, яким він обґрунтовує свої вимоги та не зазначив норми Закону, які порушено державним виконавцем та посадовими особами Державної виконавчої служби, що суперечить доводам скаржника (не викладено обставин, які підтверджують бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, та наявності в нього суб`єктивного права на пред`явлення вказаного позову до суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилаючись на відсутність доказів того, що незаконні дії відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) призвели до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зав`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, дійшов висновку про те, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди з боку відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З такими висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, і такими, що відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-6510/2011, на виконання рішення суду від 30.11.2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яким вирішено зобов`язати ФОП ОСОБА_3 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу метало пластикових виробів відповідно договору № ДК 06/12-10 від 02.12.2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.

02.10.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Біляковським О.М., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 44936519.

30.01.2020 року ОСОБА_1 подав скаргу на бездіяльність начальника Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 за період з 13.03.2019 по 03.01.2020 року .

18.02.2020 року заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчуком О.А., за результатами перевірки законності виконавчого провадження встановлено бездіяльність начальника Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 за період з 13.03.2019 по 03.01.2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності начальника ВДВС ОСОБА_2, факт якої встановлений постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. № 15/2020 від 18.02.2020, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з тривалою (за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно), умисною, завідомо протиправною бездіяльністю у виконавчому провадженні № 44936519, результатом якої є тривале невиконання на його користь рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі № 2-6510/2011 і, при цьому, невжиття до боржника - ОСОБА_3 жодних заходів примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Вищевказаний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.11.2020 року у справі № 686/10710/18, від 20.09.2021 року у справі № 686/8422/20, від 25.10.2021 року у справі № 686/27099/20, від 15.11.2021 року у справі № 686/24617/20.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №750/1591/18-ц вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Перевіряючи заперечення представника державної виконавчої служби на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у частині задоволення скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 44936519 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. у частині скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 44936519.

У решті ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року залишено без змін.

Під час перегляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. в касаційному порядку Верховним Судом у постанові від 01 липня 2020 року встановлено наступне.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року у справі № 175/2845/2015 (провадження № 6/175/170/2015) оголошений розшук боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 44936519.

05 серпня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкової М.Б. на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року по справі № 175/2845/2015 (провадження № 6/175/170/2015) виконавче провадження № 44936519 зупинено на підставі пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) - до встановлення фактичного місцезнаходження боржника.

15 березня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. у виконавчому провадженні № 44936519 прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

15 березня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ Реутовим Є.О. на підставі пункту 7 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) у виконавчому провадженні № 44936519 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також 15 березня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) у виконавчому провадженні № 44936519 прийнято постанову про скасування постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Реутова Є.О. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

15 березня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) у виконавчому провадженні № 44936519 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У вказаній постанові стягувачу роз`яснено його право на повторне пред`явлення виконавчого документа.

Скасовуючи ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у частині задоволення скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 44936519, Верховний Суд виходив з того, що державний виконавець Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І., у силу наведених норм законодавства, не мала повноважень повторно оголошувати у розшук боржника, оскільки відповідними органами поліції вже була заведена оперативно-розшукова справа.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що розшук боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 44936519 не здійснювався, є помилковими, оскільки відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Тобто державний виконавець був позбавлений можливості оголосити ОСОБА_3 у розшук повторно.

З викладеного вбачається, що постанова державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу визнана Верховним Судом законною та такою, що не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим виконавче провадження № 44936519 завершено на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

З`ясувавши наявність чинної постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганенко Г.І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, адже позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення за період із 13.03.2019 року до 03.01.2020 року, та причинно-наслідкового зв`язку між вказаною шкодою і бездіяльністю начальника ВДВС ОСОБА_2 .

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на відсутність доказів того, що незаконні дії відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) призвели до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зав`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт неправомірної бездіяльності начальника ВДВС ОСОБА_2 за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 включно встановлений постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. № 15/2020 від 18.02.2020, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаною шкодою і бездіяльністю посадової особи.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що з даним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся до суду у листопаді 2020 року, після того, як постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року було встановлено правомірність постанови державного виконавця від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправної бездіяльності начальника Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 позивачем не доведено факту спричинення йому вказаною бездіяльністю моральної шкоди, то за вищевикладених у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року обставин наявність постанови заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. № 15/2020 від 18.02.2020 не встановлює безумовну доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Сам факт визнання заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчуком О.А. бездіяльності начальника Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44936519 за період із 13.03.2019 до 03.01.2020 не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року визнано правомірною постанову державного виконавця Циганенко Г. І. від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 .

Враховуючи правомірність постанови державного виконавця від 15 березня 2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про неправомірність бездіяльності начальника Дніпровського РВДВС ОСОБА_2 та заподіяння позивачу зазначеною бездіяльністю моральною шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.