ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/3199/21 Номер провадження 22-ц/814/2949/22Головуючий у 1-й інстанції Саркісян ОА. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 20 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» на його користь 63 779,52 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимогу зазначив, що 24.09.2020 року він був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України з посади інженера-програміста 1-й категорії дільниці верстатів з ЧПК штампово -інструментального виробництва. При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітній платі в розмірі 45 073,30 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45 073,30 грн, а всього стягнуто 90 146 грн 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2021 року заяву ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» в апеляційнй скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання 14 вересня 2021 року, чим позбавив його можливості подати суду докази про часткове погашення заборгованості. Як результат, суд не встановив дійсного розміріу заборгованості.

Визначений судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є неспівмірним із заборгованістю по заробітній платі, внаслідок чого відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, перетворене судом на каральну санкцію, що протирічить компенсаційному характеру заходів відповідальності у цивільному праві.

Окрім того, суд першої інстанції неправильно визначив кількість робочих днів для обрахування розміру середенього заробітку, що підтверджується довідкою, яка долучена до апеляційної скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 22.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно наказу №286/к від 24.09.2020р. звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з посади інженера-програміста 1-й категорії дільниці верстатів з ЧПК штампово -інструментального виробництва. Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод».

З довідки від 17.08.2021 року №510/83-6-22 вбачається, що ПрАТ «Харківський підшипниковий завод», з урахуванням виплат, має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за лютий 2020р. 6 705,48 грн, за березень 2020р. 7 820,87 грн, за квітень 2020р. 4 667,34 грн, за травень 2020р. 2 778,20 грн, за червень 2020р. 6 054,46 грн, за липень 2020р. 5 280,46 грн, за серпень 2020р. 5 170,58 грн, за вересень 2020р. 6 595,91 грн, а разом 45 073 грн 30 коп.

Затримка розрахунку при звільненні складає період з 28.09.2020 року (наступний робочий день з дня звільнення) та по 14.09.2021 року (день винесення рішення).

24.07.2020 року т.в.о Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» видав наказ №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», яким з 01.10.2020 року на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер.

Тобто кількість днів за період з дня звільнення позивача 24.09.2020 року повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства, а саме без врахування п`ятниць і складає 194 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 298,60 грн, яка вираховується наступним чином.

ОСОБА_1 відпрацював повні два місяці перед звільненням: липень 2020 року 5 280 грн 46 коп. та серпень 2020 року 5 170 грн 58 коп.

У липні 2020 року було 18 робочих днів, в серпні 17 робочих днів.

Таким чином, 5 280,46 грн + 5 170,58 грн = 10 451,04 грн / 35 робочих днів = 298,60 грн з урахуванням видатків на податки та збори.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто за період з 28.09.2020 року по 14.09.2021 року (194 робочих днів) становить 298,60 грн х 194 робочих днів = 57 928,62 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факта порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України, прийняв до уваги довідку відповідача про часткове погашення заборгованості із заробітної плати та визнав за можливе зменшити обрахований розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розміру заборгованості по заробітній платі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.

Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Вимогами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст.117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок порушення судом вимог процесуального закону, суд не встановив дійсного розміру заборгованості, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як убачається з матеріалів справи, 09 вересня 2021 року відповідач подав суду клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на намір розрахуватися із позивачем та неможливість забезпечити явку свого представника до суду у зв`язку із одночасним розглядом інших справ (а.с.48).

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі представника відповідача, правомірно ухвалив провести заочний розгляд справи, оскільки це вже була не перша неявка представника відповідача і наведені ним причини неявки об`єктивно не є поважними (п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи повинні виявляти повагу до суду та інших учасників судового процесу; подавати усі наявні у них докази, а також виконувати усі інші процесуальні дії в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 19 листопада 2021 року (а.с.87-88), про те, що відповідач з часу відкриття провадження регулярно подавав заяви про відкладення судових засідань з мотивів неможливості забезпечити явку представника до суду, при цьому він не був позбавлений можливості подавати свої докази у заперечення доводів позивача або ж відзив на позов.

Одночасно, як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції прийняв, дослідив і дав належну оцінку усім доказам, які були подані відповідачем. Зокрема, суд першої інстанції визначив розмір заборгованості із заробітної плати на підставі довідки, поданої відповідачем (а.с.40).

Та обставина, що у день ухвалення рішення по справі (14 вересня 2021 року) і після цієї дати відповідач частково сплачував заборгованість по заробітній платі не може бути підставою для скасування рішення суду.

За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України суди при вирішенні спору враховують висновки Верховного Суду у випадку тотожності як фактичних обставин справи, так і спірних правовідносин.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги про необхідність врахування при вирішенні цього спору правових висновків, викладених у постанові ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду йдеться про право суду, а не обов`язок, за умови існування певних обставин зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (пункти 87,89,92 постанови).

У справі № 761/9584/15 Верховний Суд, ухвалюючи рішення про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, врахував такі фактичні обставини (пункт 94 постанови):

позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати зі спливом більше ніж шести років з дня звільнення;

на момент звільнення позивач був обізнаний про існування заборгованості, проте не звертався до роботодавця з вимогою про її виплату;

відповідач (роботодавець) заперечував заборгованість по заробітній платі, факт заборгованості та її розмір були встановлені під час розгляду справи у суді;

сума заборгованості із заробітної плати, що встановлена судом, є меншою більш ніж у сто разів, ніж розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що стягнута судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення по суті спору у справі 761/9584/15, Верховний Суд зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 11 000 грн.

Тобто у зазначеній справі співвідношення між розміром заборгованості із заробітної плати і розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становило приблизно один до трьох.

У цій справі встановлені такі факти:

позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості через шість місяців після звільнення;

за час роботи відповідач систематично порушував законодавство про працю, що вимушувало позивача звертатися до суду;

відповідач не заперечував розмір заборгованості;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зменшений судом із 57 928 грн 62 коп. до розміру заборгованості із заробітної плати.

Враховуючи наведене, слід визнати обґрунтованими висновки суду першої інстанції у частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

До апеляційної скарги відповідач долучив письмові докази (а.с.98-100), проте всупереч приписам ч.3 ст.367 ЦПК України не подав суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, долучені до апеляційної скарги письмові докази апеляційним судом не досліджуються.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом надана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов