Справа № 155/703/21 Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М.
Провадження № 22-ц/802/621/22 Категорія: 42 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2022 року та додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2019 року відповідач позичив у нього кошти в сумі 4200 доларів США, які останній зобов`язався повернути протягом року, що підтверджується розпискою. У зв`язку з не виконанням зобов`язань 09 березня 2021 року він звернувся до ОСОБА_2 з листом-вимогою про повернення коштів, однак відповідач ухиляється від повернення вищевказаних коштів. З відповідача в його користь підлягають стягненню проценти за користування коштами за період з 01.06.2020 року по 09.03.2021 року та втрати від інфляції. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 116378 грн, 3 % річних в сумі 3491 грн, втрати від інфляції в сумі 5202,10 грн, пеню в розмірі 10904,45 грн, відсотки за користування коштами в сумі 5472,19 грн, а також сплачену суму судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 116378 грн; три проценти річних в розмірі 3491 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1198,69 грн судового збору.

Додатковим рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 травня 2022 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Горохівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2022 року і додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 травня 2022 року та відмовити у задоволенні позову. Вказує, що представник позивача не був наділений правом підпису позовної заяви, вказана позовна заява підлягала поверненню у зв`язку з тим, що позов підписаний особою, яка не має права її підписувати. Позивач не є позикодавцем і не мав підстав для пред`явлення до нього позову, оскільки він не брав у нього у борг жодних коштів, а видав розписку на ім`я позивача під психологічним тиском його та батька ОСОБА_3 лише в березні 2020 року після отримання від ОСОБА_3 коштів на купівлю автомобіля, ведення спільного бізнесу, які уже були повернуті. Оскільки коштів не отримував, то наведене підтверджує неукладення договору позики, нікчемність розписки та відсутність боргових зобов`язань. Розписка не є борговим документам, так як не відповідає вимогам статті 1047 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Лука Т. М. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін, також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. Зазначає, що відповідач позичив у нього кошти долари США, факт наявності боргового зобов`язання підтверджується оригіналом розписки, договір позики є дійсним. Доказів застосування фізичного чи психічного впливу матеріали справи не містять. Повноваження представника підтверджуються договором про надання правової допомоги та представництво інтересів.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Симчук Н. В. апеляційну скаргу підтримав та заперечив щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Після призначення 09 червня 2022 року апеляційним судом справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, 10 червня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Симчук Н. В. подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Положеннями частини 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Апеляційний суд ухвалив відмовити у задоволенні цього клопотання, виходячи з того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Апеляційним судом відмовлено у дослідженні нових доказів, які відповідач надав до апеляційного суду, а саме: копії адвокатського запиту від 24 травня 2022 року, відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 10 червня 2022 року, виписки по рахунку відповідача від 20 червня 2022 року, оскільки відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. При цьому відповідач не довів, що неподання до суду першої інстанції доказів було зумовлено поважними причинами, ці докази відповідач почав збирати після ухвалення рішення суду та подання ним же апеляційної скарги.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судові рішення оскаржуються в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу, трьох процентів річних та витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині свого рішення.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судові рішення першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 01 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позику 01 червня 2019 року у позивача ОСОБА_1 4200 доларів на купівлю автомобіля. Зобов`язався віддати дану суму до 01.06.20 р.

Оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, позичені гроші у визначений строк не повернув.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Розглядаючи такий позов, суд першої інстанції установив наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності розписки, на підставі якої доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 640/14934/19 (провадження № 61-18933св20).

Враховуючи викладене, розписка від 01 червня 2019 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх в обумовлені договором строки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача боргу за договором позики у розмірі 116378 грн.

Покликання відповідача на безгрошовість позики не заслуговують на увагу суду. З метою захисту інтересів позичальника стаття 1051 ЦК України надає йому право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Цю обставину має довести відповідач, який на це посилається. У даному випадку договір позики, як цього вимагає закон, був укладений у письмовій формі. Позивач, надавши суду розписку, яка містить умови отримання, дату отримання коштів та зобов`язання і дату повернення позики, підтвердив надання грошей в борг, в свою чергу відповідач, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про безгрошовість позики суду не надав.

В силу статті 1051 ЦК України рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

Доводи відповідача про те, що договір позики є безгрошовим обгрунтовуються показаннями свідків, що суперечить положенням статті 1051 ЦК України та змісту написаної розписки.

Оспорювана розписка, як документ, підтверджує саме боргове зобов`язання, укладення саме договору позики, а не іншого договору. Судом першої інстанції встановлена справжня правова природа укладеного договору позики. Виникнення між відповідачем та особою, яка не є учасником справи, правовідносин, що не мають відношення до предмету спору, не впливають на правильність встановлених судом обставин даної справи.

Відповідач не надав суду належних доказів, що розписка була написана під психологічним тиском позивача та його батька. У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що твердження сторони відповідача, що розписка не була написана 01 червня 2019 року, є більш вірогідним, але при цьому не надано беззаперечних доказів. Отже, в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що договір позики є неукладеним, а розписка є нікчемною.

Заперечуючи висновок суду, що валютою виниклих між сторонами зобовязань є саме долари США, відповідач не надав доказів, що це були не долари США. Як і вказує відповідач в апеляційній скарзі, за звичаями ділового обороту, що склався в Україні, в боргових зобов`язанях між громадянами у випадку укладення договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом позики були долари США, а не іншої іноземної держави. Не зазначення у розписці якої саме іноземної держави валюта бралася в борг не впливає на сам факт отримання позики.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції першої інстанції, встановивши, що відповідач не виконав умов укладеного договору позики, оскільки не повернув гроші у визначений строк дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3491 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позовну заяву підписав сам позивач. Уточнена позовна заява підписана представником позивача адвокатом Лукою Т. М.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина 4 статті 62 ЦПК України).

Представник ОСОБА_4 на підтвердження своїх повноважень здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 надав ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01 березня 2021 року № 1074230.

Частинами 1, 2 статті 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про відсутність у адвоката Луки Т. М. повноважень на підписання позовної заяви від імені позивача ОСОБА_1 є надмірно формалізованими та не заслуговують на увагу.

За змістом статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За матеріалами справи судом встановлено, що 01 березня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Фавор» був укладений договір № 01/01.03.2021 про надання правової допомоги та представництво інтересів. 14 квітня 2022 року був складений акт приймання виконаних робіт, в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та зазначено суму за надані юридичні послуги в сумі 26500 грн. Окрім того, згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 11 квітня 2022 року узгоджено оплату правової допомоги, яка становить 26500 грн та мала бути сплачена до 31 грудня 2022 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у додаткому рішенні про стягнення з відповідача в користь позивача понесених витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000 грн. Доводів щодо незгоди з вказаною сумою відповідач не навів.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судових рішень, які постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування немає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Лука Т. М. просить, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу додано додаток № 1 до договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 14 червня 2022 року в якому узгоджено оплату правової допомоги, яка становить 12000 грн та мала бути сплачена до 31 грудня 2022 року.

Представником позивача додано акт приймання виконаних робіт від 17 червня 2022 року, в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та зазначено суму за надані юридичні послуги в сумі 12000 грн, з яких: надання усних консультацій адвоката щодо правових питань пов`язаних з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 (1 година роботи) 1000 грн; моніторинг законодавства адвокатом (1 година роботи) 1000 грн; складання і направлення адвокатом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (5 годин роботи) 5000 грн; «гонорар успіху» 5000 грн.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19).

Поняття «гонорару успіху», розміру та порядку його розрахунку, як витрату з відкладальною умовою, договір не містить.

Таким чином, вимога про стягнення гонорару у розмірі 5000 грн, як окремого виду винагороди за надання правової допомоги є безпідставною.

Колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції і описаних в акті приймання виконаних робіт, є необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, з урахуванням предмету апеляційного оскарження, обгрунтованими є лише витрати адвоката на складання і направлення адвокатом відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2022 року та додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 травня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді