Номер провадження: 22-ц/813/719/22
Справа № 946/6807/21
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стефанюка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2021 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.10.2017р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір поставки товару №24/10/17-25, за умовами якого позивачка зобов`язалася в строки, передбачені договором, поставити та передати у власність суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 (покупець) товар згідно визначеної специфікації, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару, загальна вартість якого становила 127 332,85 гривень. ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору зобов`язався оплатити вартість зазначеного товару, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в разі прострочення оплати у визначені строки. Однак, після отримання товару ФОП ОСОБА_3 не оплатив його вартість. В подальшому між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 була укладена угода від 07.02.2018р. про порядок і терміни погашення заборгованості за договором поставки товару, згідно якої останній зобов`язався сплатити заборгованість не пізніше 31.05.2018р., однак цього не сталось. Позичка також зазначила, що всі договори та домовленості між сторонами підписувались шляхом дистанційного обміну роздрукованими екземплярами та їх підписання кожною зі сторін. У зв`язку із чим позивачка звернулась до господарського суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, в ході розгляду справи ФОП ОСОБА_3 заявив що не підписував жодних договорів із ФОП ОСОБА_2 , і товару від неї не отримував. 23.12.2019 року було зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , з метою залучення його правонаступників.

На підставі вищевикладених обставин, та з урахуванням того, що ФОП ОСОБА_3 чітко заявив, що не підписував жодних договорів та не отримував товар, позивачка припустила, що дані договори та документи підписав син ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .. В результаті проведеного дослідження було встановлено, що договір та накладні дійсно підписав саме ОСОБА_1 .. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 серпня 2021 року було відкрито провадження за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

27 жовтня 2021 року ФОП ОСОБА_2 подала до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, та на вирішення експерта поставити наступні питання: 1. Чи належить підпис у графі «Особистий підпис Покупця:» на сторінці 4 Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )? 2. Чи належать підписи у графах «Особистий підпис Покупця:» специфікацій на товар №1 від 24.10.2017 року, №2 від 15.11.2017 року та №3 від 07.02.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )? 3. Чи належать підписи у графах «Получил(а)» видаткових накладних №252 від 24.10.2017 року, №265 від 15.11.2017 року, №27 від 07.02.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )? 4. Чи належить підпис у графі «Від Покупця:» Угоди від 07.02.2018 року про порядок і терміни погашення заборгованості за договором поставки товару №24/10/17-25 від 24.10.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )?

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Стефанюк М.М. в судовому засіданні заперечував щодо призначення експертизи, зазначивши, що позивачка не надала жодних доказів, які б спростовували укладення договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р. між нею та ФОП ОСОБА_3 , чим порушує презумпцію правочину, передбачену ст. 204 ЦК України. Також зазначено, що позивачка не надала жодного доказу причетності відповідача до договору поставки та не доводить коло обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а призначення експертизи є довготривалим процесом та порушить принцип розумного строку розгляду справи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року задоволено клопотання ФОП ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі. Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м. Одеса вул. Прохоровська, 35).

Перед експертами поставлено наступні питання:

- Чи належить підпис у графі «Особистий підпис Покупця:» на сторінці 4 Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )?;

- Чи належать підписи у графах «Особистий підпис Покупця:» специфікацій на товар №1 від 24.10.2017 року, №2 від 15.11.2017 року та №3 від 07.02.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )?;

- Чи належать підписи у графах «Получил(а)» видаткових накладних №252 від 24.10.2017 року, №265 від 15.11.2017 року, №27 від 07.02.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )?;

- Чи належить підпис у графі «Від Покупця:» Угоди від 07.02.2018 року про порядок і терміни погашення заборгованості за договором поставки товару №24/10/17-25 від 24.10.2018 року особисто ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )?

Витрати на проведення експертизи покладено на ФОП ОСОБА_2 та роз`яснено учасникам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Попереджено експерта, який буде проводити експертизу про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову від виконання експертизи.

Зазначено, що строк проведення експертизи не може перевищувати строки, встановлені п. 1.13 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 року №1950/5).

Попереджено ФОП ОСОБА_2 , що строк оплати за проведення експертизи не може перевищувати 10 (десяти) календарних днів з дня виставлення рахунку експертом.

В апеляційній скарзі адвокат Стефанюк М.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаюсь на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином та завчасно, від позивачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 18 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи ст. ст. 15, 16 ЦК України, слід дійти висновку про те, що право на захист свого цивільного права має особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання і що суд може захистити цивільне право або інтерес будь-яким способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, яке, на думку цієї особи, в даному випадку, полягає в шахрайських діях відповідача, які потягли для позивачки значні грошові втрати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

З аналізу наведених норм вбачається, що експертиза може бути призначена за умови необхідності отримання висновку з питань, які потребують спеціальних знань, відсутніх у суду, за умови, що дане питання входить до предмета доказування по даній справі. Ще однією умовою для призначення експертизи є відсутність у справі інших висновків експертів з цього приводу або ж обґрунтованість сумнівів у таких наявних висновках.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

В силу ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Як встановлено матеріалами справи ФОП ОСОБА_2 у заяві про призначення судової почеркознавчої експертизи, просила поставити на вирішення експертизи наступні питання: 1) Чи належить підпис у графі «Особистий підпис Покупця:» на сторінці 4 Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р. особисто ОСОБА_1 ? 2) Чи належать підписи у графах «Особистий підпис Покупця:» специфікацій на товар №1 від 24.10.2017р., №2 від 15.11.2017р. та №3 від 07.02.2018р. особисто ОСОБА_1 ? 3) Чи належать підписи у графах «Получил(а)» видаткових накладних №252 від 24.10.2017р., №265 від 15.11.2017р., №27 від 07.02.2018р. особисто ОСОБА_1 ? 4) Чи належить підпис у графі «Від Покупця:» Угоди від 07.02.2018р. про порядок і терміни погашення заборгованості за договором поставки товару №24/10/17-25 від 24.10.2018р. особисто ОСОБА_1 ?

Також встановлено, що предметом спору в даній справі в тому числі є визнання Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р., недійсним у зв`язку із тим, що він був укладений під впливом обману зі сторони відповідача ОСОБА_1 ..

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, та задовольнив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, з огляду на те, що предметом позову є визнання недійсним Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р., у зв`язку із тим, що він був укладений під впливом обману зі сторони відповідача ОСОБА_1 , а відповідач не погоджується з доводами позивачки про, те що підписи в Договорі поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р. та інших вищеперерахованих документах виконані ним особисто, а тому питання викладенні в клопотанні про призначення експертизи є доцільними та потребують ретельного вивчення та спеціальних знань для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав правових підставі для задоволення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, тому що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що Договір поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р. був укладений під впливом обману, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене може бути лише підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, під час винесення судом остаточного рішення по справі, та немає правового значення під час вирішення судом процесуального питання про призначення судової експертизи.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не є стороною Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р., а тому в розумінні ст. 230 ЦК України не міг ввести позивачку в оману, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права, та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи, адже вирішення справи не можливе без встановлення всіх істотних обставин.

Для правильного вирішення спору який виник між сторонами, та встановлення чи підписував ОСОБА_1 . Договір поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р. та інші спірні документи, що безпосередньо є предметом позову, необхідні спеціальні знання.

Апеляційний суд також зазначає, що твердження в апеляційній скарзі про те, що ФОП ОСОБА_2 вже зверталась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення заборгованості зі сторони Договору поставки №24/10/17-25 від 24.10.2017р., ФОП ОСОБА_3 , а не з відповідача ОСОБА_1 та самостійно відмовилась від позовних вимог, не може впливати на право позивача на звернення до суду за захистом своїх цивільних прав, та не може бути підставою для відмови в її праві заявляти клопотання про проведення судових експертиз.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки для встановлення даних, які входять до предмету доказування по справі та мають значення для неї, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Наведені в апеляційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного законодавства України та правильність висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стефанюка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 18 серпня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік