14.07.2022 Справа № 469/9/15-ц
2/469/69/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,

учасники справи:

представник позивача ТОВ Укрдебт Плюс Ковалевський Є.В. - не з`явився,

відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 - не з`явились,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укрдебт Плюс до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 14 січня 2015 року звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 20 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 50200,00 доларів США з розрахунку 13,00 % річних за користування кредитом на строк з 20 червня 2008 року по 20 червня 2029 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором відповідачка за договором іпотеки №б/н від 20 червня 2008 року передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме:

- земельну ділянку, площею 0,16 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить відповідачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 926434, виданого Дмитрівською сільською радою Березанського району Миколаївської області 28 травня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15;

- житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 (кам`яний житловий будинок загальною площею 45,0 кв. м., житловою площею 22,0 кв. м., зазначені на плані за літ. А; на плані літерами позначені такі споруди та приміщення: літ. Б кам`яний сарай; №1 огорожа; №2 басейн), який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. 20 червня 2008 за реєстровим № 1383, про що внесено запис про реєстрацію в державній реєстр правочинів за реєстраційним номером 2973250.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимог боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №0 від 20 червня 2008 року, однак у порушення його умов відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином протягом тривалого часу, в зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2014 року існує заборгованість у розмірі 916809,94 грн., з яких 629869,36 грн. заборгованість за кредитом, 286940,58 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд у рахунок виконання основного зобов`язання відповідача щодо оплати заборгованості у розмірі 916809,94 грн. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 червня 2008 року звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки б/н від 20 червня 2008 року шляхом передачі позивачу предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за позивачем, а саме: земельної ділянки площею 0,16 га, що розташована в АДРЕСА_1 , (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку) та житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (кам`яний будинок загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., зазначений на плані за літ. А; на плані літерами позначені такі споруди та приміщення: літ. Б кам`яний сарай; №1 огорожа; №2 басейн).

26 червня 2015 року судом ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено у повному обсязі.

08 травня 2019 року ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області заочне рішення від 26 червня 2015 року скасоване та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.216).

Ухвалою суду від 11 січня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву відмовлено (т.1, а.с.227).

22 лютого 2021 року судом замінено первісного позивача у справі ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ Укрдебт Плюс (т.1, а.с.261).

У судове засідання представник позивача, повідомлений належним чином про місце, день і час судового засідання, не з`явився. У надісланому до суду клопотанні від 27 червня 2022 року (т.2, а.с.34 на звороті) представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , повідомлені про місце, дату і час судового засідання, не з`явились, представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити (т.2, а.с.16), посилаючись на те, що спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, суперечить нормам матеріального права, а також письмові пояснення, у яких зазначав, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року з відповідача на користь АТ «Дельта Банк» стягнута заборгованість за кредитом у розмірі 813222,35 грн., та видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 54784402. Представник позивача вказував, що з моменту направлення відповідачу вимоги про повне погашення заборгованості за кредитом 11 червня 2014 року строк кредитування закінчився і з цього часу нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитом є незаконним (т.2, а.с.17-18).

Зважаючи, що учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явились, письмово висловили свою позицію щодо позовних вимог, суд на підставі ст.223 ЦПК України прийшов до висновку, що неявка учасників не перешкоджає розгляду справі по суті.

З матеріалів справи встановлено, що 20 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0 та додаткову угоду №1 від 20 червня 2008 року (т.1, а.с.8-16, 17-25, 27), згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 50200,00 доларів США (п.1.1. договору) строком до 20 червня 2029 року (п.1.2.2. договору) з розрахунку 13,00 % річних за користування кредитом (п.1.3.1. договору), а відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20 червня 2029 року або достроково відповідно до умов Розділу 12 Договору (п.п.1.2.2.), та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 585,00 грн. (п.п.1.2.2. договору).

Свої договірні зобов`язання за укладеним договором АКІБ «УкрСиббанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачці обумовлену договором суму кредиту, що підтверджується посвідченою копією заяви на видачу готівки №47 від 20 червня 2008 року (т.1, а.с.35) та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (т.1, а.с.62-75).

Свої договірні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 червня 2008 року відповідач виконала не належним чином, у зв`язку із чим станом на 01 жовтня 2014 року існувала заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 916809,94 грн., з яких:

48618,97 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2014 року становить 629869,36 грн.;

22148,65 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2014 року становить 286940,58 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості за договором кредиту (т.1, а.с.76).

Зазначені обставини підтверджуються виписками по кредитному рахунку відповідача (т.1, а.с.57-75) та розрахунком заборгованості за договором кредиту (т.1, а.с.76).

Як вбачається з дослідженої судом копії досудової вимоги №31.4-08/10928/14 від 08 жовтня 2014 року про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (т.1? а.с.36), відповідач повідомлялась позивачем про наявність заборгованості перед банком за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, та про необхідність погашення даної заборгованості.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (т.1, а.с.82-100).

Відповідно до умов укладеного договору ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальниками.

З оглянутих судом копій акта прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 06 грудня 2012 року (т.1, а.с.40), акта приймання-передачі від 19 грудня 2011 року (т.1, а.с.53), додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (т.1, а.с.54-55) та витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року (т.1, а.с.56), ПАТ «Дельта Банк» набуло всіх прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 червня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1

20 січня 2012 року на ім`я відповідача ПАТ Дельта Банк направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк (т.1, а.с.77).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки б/н від 20 червня 2008 року (т.1, а.с.28-31).

Предметом іпотеки, визначеним в п.п.1.1., 1.2 договору, є земельна ділянка площею 0,16 га, що розташована в АДРЕСА_1 , (цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку), вартістю 287108,00 грн. (п.1.2.), та житловий будинок вартістю 137474,00 грн. (п.1.2.), що розташований в АДРЕСА_1 , (кам`яний будинок загальною площею 45,0 кв. м., житловою площею 22,0 кв. м., зазначений на плані за літ. А; на плані літерами позначені такі споруди та приміщення: літ. Б кам`яний сарай; №1 огорожа; №2 басейн).

За згодою сторін вартість майна, що передається в іпотеку, становить 20323,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або основного зобов`язання (п.4.1.1 договору); звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України Про іпотеку, з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 договору); право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п.4.3 цього договору); звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку" (п.4.5 договору).

У розділі 5 договору іпотеки міститься відповідне застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, за яким сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п.5.2.1 договору), або отриманням іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України Про іпотеку (п.5.2.2 договору).

Пунктом 5.3 цього договору передбачено, що позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але у будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

13 травня 2020 року ПАТ Дельта Банк та ТОВ Укрдебт Плюс відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) уклали договір купівлі-продажу прав вимоги №2245/К, за яким ПАТ Дельта Банк відступило ТОВ Укрдебт Плюс належні банку права вимоги до позичальників, у тому числі ТОВ Укрдебт Плюс набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 №0 від 20 червня 2008 року (т.1, а.с.253-255).

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності; договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 зазначеного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відсутні, оскільки такий спосіб є позасудовим способом врегулювання цього питання.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України Про іпотеку):

- іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку); відповідне регулювання наведено також у ст. 593 ЦК України.

У пунктах 35-40 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 361/7543/17 від 19 травня 2020 року зазначено, що за приписами ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (ч.1 ст. 598, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Разом з тим, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України, у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такий правовий висновок зробила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс 18).

Таким чином правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені судом мотиви для відмови у позові, посилання представника відповідача на неправильно визначений розмір заборгованості не мають правового значення для висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: