Справа № 466/6491/22
Провадження № 2/466/2076/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа №466/6491/22,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

у с т а н о в и в :

01.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2022. Згідно договору купівлі-продажу відповідач зобов`язувався знятися з реєстрації до 22.07.2022, однак умову договору добровільно не виконав, з реєстрації не знявся, то за таких обставин позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 01.09.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 11.10.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи.

У судове засідання позивач не прибула, однак представник позивача адвокат Цап Оксана Романівна, яка діє на підставі ордеру серії ВС №1155111 від 10.08.2022, подала клопотання від 02.09.2022 про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув повторно, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, що повернулося на адресу суду та долучені до матеріалів справи, відзиву на позовну заяву ним подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-282 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2022 /арк.спр.6-7/.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади №105515 від 28.09.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /арк. спр.30/.

Згідно п.7 договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 зобов`язувався знятися з реєстрації за даною адресою до 22.07.2022 /арк.спр.6/.

Приписами ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_2 не є власником та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідач порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, а тому суд дійшов висновку визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м.Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 11.10.2022.

Суддя П. С. Невойт