Єдиний унікальний номер судової справи: 486/341/22
Провадження номер 22-ц/812/962/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

28 листопада 2022 року м. Миколаїв справа №486/341/22

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Ткаченко Н.Ю.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року, ухвалене у складі головуючого судді Далматової Г.А., повне рішення складено 26 вересня 2022 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

01 квітня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду позов до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_5 вказував, що з 04 лютого 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2014 року розірвано. Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 вересня 2017 року рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 271 визначено місце проживання сина із ним. До теперішнього часу син проживає з позивачем.

Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичних і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, під час зустрічі застосовує до сина силу та заподіює йому тілесні ушкодження, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. Дитина знаходиться на його повному утриманні.

Така поведінка відповідача свідчить про ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїм обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_8 просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася на те, що не ухилялася від виконання батьківських обов`язків. З березня 2022 року, через її відмову у проханні позивача відмовитися щодо сина батьківських прав, вона не може, в повній мірі, виховувати сина та з цього часу син сам не бажає спілкуватися з нею.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. Відповідач бажає спілкуватися із сином.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначав, що судом першої інстанції неправильно оцінено наявні у матеріалах справи докази та розтлумачено норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Позивач надав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

В судовому засідання апеляційного суду відповідач апеляційну скаргу не визнала з підстав викладених у своєму відзиві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2014 року, що набрало законної сиди 21 жовтня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 271 від 20 вересня 2017 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_2 (а.с. 10).

Зі змісту довідки №48 від 29 березня 2022 року Южноукраїнської ЗОШ №4 від 29 березня 2022 року (а.с. 11) слідує, що мати учня 5-Б класу ОСОБА_9 ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року по лютий 2022 навчального року не приходила до школи, жодного разу не приводила та не забирала дитину додому. Вихованням хлопчика займається тато.

Згідно копії довідки № 80 від 07 серпня 2017 року (а.с. 11) ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «Южноукраїнська міська лікарня». Доглядав за дитиною батько ОСОБА_2 .

Відповідно до копії характеристики на батька ОСОБА_10 учня бальних танців БК «Енергетик» батько приводить та забирає сина на заняття (а.с. 12).

Згідно копії характеристики ОСОБА_2 батька вихованця групи № 5 ДНЗ №8 ОСОБА_11 , ОСОБА_2 приймав участь у житті та вихованні сина. Взаємовідносини між татом і сином налагоджені.

Відповідно до копії довідки ДНЗ №8 (а.с. 16) в останні місяці травень - вересень 2017 року перебування ОСОБА_7 у дошкільному закладі, мама хлопчика ОСОБА_6 до життя дитини в ДНЗ інтересу не проявляла. Вихованням хлопчика займався тато.

Згідно копій довідок зі школи протягом 2017-2018, 2018-2019 року мати ОСОБА_11 , ОСОБА_1 періодично приходила до школи, спілкувалася з вчителями, була присутня на батьківських зборах, але жодного разу не приводила і не забирала дитину додому, а протягом 2020-2021 року не приходила до школи, жодного разу не приводила і не забирала дитину додому (а.с. 17, 18).

25 жовтня 2017 року постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та оголошено зауваження за фактом подій, які відбулись 18 липня 2017 року по АДРЕСА_1 , а саме, вчинення фізичного насильства відносно свого малолітнього сина ОСОБА_10 , 2011 року народження. Провадження у справі закрито (а.с. 21).

Згідно копії довідки лікаря-хірурга хворий ОСОБА_12 , 2011 року народження перебував на амбулаторному лікування з 19 липня 2017 року з діагнозом множинні поверхневі осадження шкіри спини.

Згідно з довідкою професорського медичного центру від 24 липня 2017 року (а.с. 20) на прийоми до лікаря-стоматолога у серпні-вересні 2016 року та квітні 2017 року ОСОБА_12 приходив завжди у супроводі батька.

Відповідно до копії довідки № 75431 дитина ОСОБА_12 , 2011 року народження відвідував д/с у супроводі батька ОСОБА_2 .

Згідно копії договору про надання освітніх послуг від 14 лютого 2022 року ТОВ «АТМОСФЕРНА ШКОЛА» уклало із ОСОБА_2 договір з метою отримання освітніх послуг з навчання (а.с. 22-24).

Відповідачем долучено до матеріалів справи копії двох платіжних доручень від 15 липня 2020 року на суму 2500 грн. та від 28 жовтня 2020 року на суму 1000 гривень, а також фото картки АТ «Ощадбанк» із зазначенням номеру рахунку (а.с. 121, 122, 123). Зазначений рахунок співпадає із рахунком вказаним у копії довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 12 липня 2022 року, наданої позивачем та було відкрито на ім`я дитини ОСОБА_10 (а.с. 139).

Вказані кошти перераховувалась ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 . Вказаний факт позивач не заперечував.

На фотокартках, які долучила відповідач (а.с. 124-130) зображені ОСОБА_1 із сином та син із донькою, усміхнені.

Позивачем долучено до матеріалів справи фотокартки сина та його із сином (а.с. 139а).

Згідно відповіді Южноукраїнського міського центру соціальних служб Баргамон Г.М. з будь-яких питань щодо малолітнього сина ОСОБА_11 , 2011 року народження до ЮМЦСС не зверталася (а.с. 145).

Відповідно до відповіді на запит від 05 липня 2022 року (а.с. 146) ОСОБА_1 не зверталась до служби у справах дітей Юзжноукраїнської міської ради із заявами щодо визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні, в тому числі з питань встановлення періодичних зустрічей із сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких відомостей про негативну характеристику відповідача за місцем проживання та роботи матеріали справи не містять.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що відповідач не проявляла бажання спілкуватися з сином.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , колишні вчителі дитини сторін, свідок ОСОБА_18 пояснили, що відповідач завжди проявляла увагу до сина.

Допитаний малолітній ОСОБА_9 пояснив, що раніше спілкувався із мамою, але тепер уникає спілкування з нею, він не може їй вибачити продаж його бєговела, коли йому було ще три роки, а також того, що цього року мати не привітала його з Днем народження. Йому подобається проживати із батьком.

Згідно з висновком Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 205 від 27 липня 2022 року, ОСОБА_1 доцільно позбавляти батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом цього висновку така міра є найкращим способом захисту насамперед прав та інтересів дитини, враховуючи, що дитина не хоче спілкуватися із матір`ю, розмови про матір викликають у дитини тривогу, матір не вжила жодних заходів необхідних для налагодження взаємостосунків із дитиною, не вжила заходів для врегулювання питання своєї участі у виховання та спілкування із дитиною, що свідчить про її пасивне ставлення до питання виховання та спілкування із дитиною. Також, на думку комісії, матеріали справи не містять достатніх доказів належної участі матері у виховання та систематичному матеріальному забезпечення дитини (а.с. 163-167).

Зазначений висновок підписаний секретарем Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Акуленко О.А. на підставі рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 16 червня 2022 року №1028 «Про дострокове припинення повноважень Южноукраїнського міського голови ОСОБА_19 »

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батька, матері батьківських прав щодо дитини здійснюється виключно за наявності передбачених законом підстав та є крайнім заходом впливу на відповідну особу в разі неможливості врегулювання спірних правовідносин іншим шляхом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми сімейного законодавства, навів їх зміст, дав належну оцінку наданим сторонами доказам.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції установив, що позивач не надав беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача та злісного ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Зокрема суд першої інстанції врахував наявність між батьками певного конфлікту, що є наслідком обмеження відповідача здійснити заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків.

Між тим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідачка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися з дитиною, дійшов правильного висновку про те, що така поведінка відповідачки дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Матеріальне забезпечення дитини батьком не може свідчити повною мірою про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Для вирішення спору з цього приводу існує інший встановлений законом порядок, яким позивач може скористатися.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо сина не підтверджено достатніми доказами. Докази ж, які були надані сторонами, не доводять винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, то слід зазначити, що відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування.

Як убачається зі змісту рішення суду, судом був досліджений висновок органу опіки та піклування, якому був наданий аналіз у сукупності з іншими доказами у справі, що є правом суду.

При цьому суд обґрунтовано з урахуванням конкретних обставин справи відступив від висновку органу опіки та піклування, в якому, зокрема, зазначено і інформацію стосовно матері дитини, а саме те, що згідно обстеження представниками служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради встановлено, що відповідач проживає в трикімнатній квартирі з родиною, в якій створені необхідні матеріально-побутові умови проживання родини, яка не свідчить про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Більш того, у висновку не наведено будь-яких обґрунтувань стосовно того, якими причинами визвано усунення відповідачки від утримання та виховання дитини, та ставлення дитини до матері та матері до дитини на час виготовлення даного висновку.

До того ж, матеріали справи не містять даних про те, що за весь час окремого проживання сина від матері, до останньої застосовувались заходи впливу та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим. Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: І.В. Лівінський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022року.