Справа № 368/1065/21
Рішення

Іменем України

"02" серпня 2022 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

з участю представника позивача - адвоката Клапчука Ф.П.

розглянувши у судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та просила провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного майна подружжя, що належить до спільної сумісної власності та було набуте ними за час шлюбу, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , припинити право спільної сумісної власності та визнати право особистої власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Мотивувала позов тим, що 07.08.1993 року між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим Кагарлицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Київської області видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 та складено актовий запис №69.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 05 лютого 2013р., справа № 2-381/12, шлюб між Позивачем і Відповідачем було розірвано.

Разом з тим, питання про поділ спільного майна між Позивачем і Відповідачем вирішене не було.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також згідно ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За час спільного шлюбу Позивачем та Відповідачем було набуте спільне майно, яке підлягає поділу в судовому порядку.

Зокрема, Позивач і Відповідач мають у спільній сумісній власності квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.1999 р., укладеного на ім`я Відповідача та посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу у Київській області Мозговим В. В.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира складається з: коридору під № 5-1 площею 3.9 кв. м., санвузла під № 5-2 площею 2.4 кв. м., кухні під № 5-3 площею 6.6 кв. м., житлової кімнати під № 5-4 площею 15.5 кв. м., житлової кімнати під № 5-5 площею 8.0 кв. м., житлової кімнати під № 5-6 площею 6.6 кв. м., кладової під № 5-7 площею 1.2 кв. м.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 30 постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що зазначене майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 , було набуте сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

З наведених вище норм вбачається, що майно не перестає бути спільною сумісною власністю подружжя у разі розірвання шлюбу між ними. Оскільки шлюб між сторонами було припинено, Позивач і Відповідач не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільний побут і господарство та взагалі живуть окремим життям, Позивач вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом про поділ спільного майна.

Відповідач не погоджується на добровільний розподіл квартири та визначення за Позивачем 1/2 частини квартири, а тому оскільки наявний спір, Позивач вимушена звертатись до суду з позовом про поділ майна подружжя.

У зв`язку з наведеним, Позивач вважає, що є всі підстави здійснити поділ зазначеного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність за Позивачем та Відповідачем по Ѕ частини зазначеної квартири.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Клапчук Ф.П. позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя є рівними Ѕ і Ѕ , а тому позов визнає. Не підтримав відзив на позов представник відповідача адвокат Лисюк О.В. в якому заперечення проти позову, що спірне майно придбане тільки за кошти відповідача і є його власністю.

Судом встановлено, що 07.08.1993 року між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим Кагарлицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Київської області видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 та складено актовий запис №69.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 05 лютого 2013р., справа № 2-381/12, шлюб між Позивачем і Відповідачем було розірвано.

Разом з тим, питання про поділ спільного майна між Позивачем і Відповідачем вирішене не було.

За час спільного шлюбу Позивачем та Відповідачем було набуте спільне майно, яке підлягає поділу в судовому порядку. Зокрема, Позивач і Відповідач мають у спільній сумісній власності квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.1999 р., укладеного на ім`я Відповідача та посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу у Київській області Мозговим В. В.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира складається з: коридору під № 5-1 площею 3.9 кв. м., санвузла під № 5-2 площею 2.4 кв. м., кухні під № 5-3 площею 6.6 кв. м., житлової кімнати під № 5-4 площею 15.5 кв. м., житлової кімнати під № 5-5 площею 8.0 кв. м., житлової кімнати під № 5-6 площею 6.6 кв. м., кладової під № 5-7 площею 1.2 кв. м.

Відповідно до ст.22 ч.1,2 КпШС України : Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного

заробітку.

Відповідно до ст.28 ч.1,2 КпШС України : В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх

роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю

кожного з них.

Відповідно до ст.29 ч.1,2 КпШС України : Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під

час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Слід визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: коридору під №5-1 площею 3.9 кв.м., санвузла під № 5-2 площею 2.4 кв. м., кухні під № 5-3 площею 6.6 кв. м., житлової кімнати під № 5-4 площею 15.5 кв. м., житлової кімнати під № 5-5 площею 8.0 кв. м., житлової кімнати під № 5-6 площею 6.6 кв. м., кладової під № 5-7 площею 1.2 кв. м., а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп: НОМЕР_3 ) рівними, Ѕ і Ѕ кожного.

В частині позову про поділ спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності відмовити, так як позивач не надав належних і допустимих доказів про можливість поділити майно в натурі з окремими входами, житловою площею, кухнею.

Суд застосував положення КпШС України які діяли на момент виникнення правовідносин, а не ЦК України і СК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 22 ч.1,2; 28,29 КпШС України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України,суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: коридору під №5-1 площею 3.9 кв.м., санвузла під № 5-2 площею 2.4 кв. м., кухні під № 5-3 площею 6.6 кв. м., житлової кімнати під № 5-4 площею 15.5 кв. м., житлової кімнати під № 5-5 площею 8.0 кв. м., житлової кімнати під № 5-6 площею 6.6 кв. м., кладової під № 5-7 площею 1.2 кв. м., а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп: НОМЕР_3 ) рівними, Ѕ і Ѕ кожного.

В частині позову про поділ спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10.08.2022 року.

Суддя В.І. Кириченко