Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1038/22
Провадження № 2/945/687/22
Ухвала

18 жовтня 2022 року м.Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області Войнарівський М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Федоренко Анни Володимирівни про відшкодування шкоди завданої злочином,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Федоренко Анни Володимирівни про відшкодування шкоди завданої злочином.

Свої вимоги обґрунтовує тим,що Відділенням поліції №5 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції здійснюється дізнання вчиненого державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Федоренко Анною Володимирівною за попередньою змовою, у співучасті з іншими учасниками у складі організованої групи кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України у рамках кримінального провадження № 0000016. У зв`язку із використанням останньої завідомо підроблених документів та позбавила позивача права власності на нерухоме майно, куплене 18.10.2018р. по договору купівлі-продажу майнових прав №2/Н нежитлового приміщення площею 156,4кв.м. вартість якого складає 2045712грн., в будинку АДРЕСА_1 , прав і документів на майно, внесення до реєстру речових прав на нерухоме майно, підміна номеру купленого подружжям ОСОБА_2 приміщення зазначеного в договорі купівлі-продажу майнових прав №2/Н як секція 3 на першому поверсі площею в 156,40кв.м. на приміщення 5-1, 4-1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ. Тобто підсудність це коло цивільних справ, вирішений яких віднесено до компетенції певного суду. Визначення компетенції різних судів системи провадиться залежно від виконуваних ними функцій, від роду (предмета) справи, суб`єктів спору, що підлягає розгляду, і місця (території), на яку поширюється діяльність певного суду.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Частиною першою 1 ст.30 ЦПК України встановлено виключну підсудність для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, які пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 638/1988/17,правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі N 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 16 лютого 2021 року Велика Палата ВС визначила, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

За приписами частин 3 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, пред`являються також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Як вбачається з тексту позовної заяви позивачем зазначено місце державної реєстрації позивача: АДРЕСА_2 , що належить до територіальної підсудності Центрального районного суду м.Миколаєва.

Також з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем ставиться вимога відшкодування шкоди завданої злочином заподіяної викраденням у позивача 156,4 кв.м приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 , на який не розповсюджується територіальна юрисдикція Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи, що помилково направлення даної справи до Миколаївського районного суду Миколаївської області, порушує права учасників справи на справедливий суд, гарантовані національним законодавством та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та фактично створюють умови, за якими необхідно приймати до розгляду справу з порушенням правил територіальної підсудності, визначених ЦПК України, що не усуває можливих наслідків, передбачених ст.378 ЦПК України,з огляду на викладене, справу слід передати за підсудністю до Центрального районного суду м.Миколаєва.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1-14,352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Цивільну справу № 945/1038/22 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Федоренко Анни Володимирівни про відшкодування шкоди завданої злочином, передати для подальшого розгляду до Центрального районного суду м.Миколаєва.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М.Войнарівський

18.10.2022