Єдиний унікальний номер: 448/934/22
Провадження № 2/448/399/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01.09.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Шегинівська сільська рада,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області,

про: визнання права власності на спадкове майно,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися (заяви),

представник відповідача Шегинівської сільської ради не з`явився (заява),

представник третьої особи в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області Шаравара В.В. не з`явилася (заява),

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_7 , 1930 р.н.; ОСОБА_8 ; ОСОБА_4 , 1960 р.н., ОСОБА_9 , 1960р.н., ОСОБА_10 , 1982 р.н. та ОСОБА_6 , 1986 р.н.

Стверджують, що на час припинення колгоспного двору зазначені особи вважались його членами, частки яких становили в розмірі по 1/6 кожному. Вказані обставини підтверджуються довідкою Шегинівської сільської ради №41 від 17.02.2022 року.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/6 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Зазначають, що за життя ОСОБА_7 , заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла її донька ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, в результаті чого, з урахуванням своєї обов`язкової частки у майні колгоспного двору, стала власником 2/6 часток у житловому будинку.

Наголошують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, після смерті ОСОБА_7 , крім ОСОБА_4 не було.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/6 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Вказують, що за життя ОСОБА_8 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла його сестра ОСОБА_4 відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем, в результаті чого, з урахуванням своїх часток у майні колгоспного двору, стала власником Ѕ часток у житловому будинку.

Наголошують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, після смерті ОСОБА_8 , крім ОСОБА_4 не було.

Стверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/6 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Вказують, що за життя ОСОБА_9 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняла його дружина ОСОБА_4 відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем, в результаті чого, з урахуванням своїх часток у майні колгоспного двору, стала власником 2/3 часток у житловому будинку.

Зазначають, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, після смерті ОСОБА_9 , крім ОСОБА_4 , не має.

З огляду на наведене, беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_4 є спадкоємцем 2/3 часток у житловому будинку за законом після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спадщину прийняла, а позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 претендують по 1/6 частці кожен у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 як члени колишнього колгоспного двору, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в таких ідеальних частках: 2/3 позивачці ОСОБА_4 ; по 1/6 кожному позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ІІ. Позиція учасників справи:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в підготовче засідання не з`явилися, проте подали заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задоволити

Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського районну Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області Шаравара В.В., у підготовче засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 10.08.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог статей 200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи:

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_7 , 1930 р.н. (голова домогосподарства), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_4 , 1960 р.н. (дочка), ОСОБА_9 , 1960 р.н. (зять), ОСОБА_11 , 1982 р.н. (онука) та ОСОБА_6 , 1986 р.н. (онук), що підтверджується довідкою Шегинівської сільської ради №41 від 17.02.2022 року.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті голови домогосподарства ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2012 року).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №487/2012, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець ОСОБА_7 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 була її донька ОСОБА_4 (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщину після смерті матері прийняла, так як вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Шегинівської сільської ради Львівської області №86 від 01.07.2022 року. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, крім її доньки ОСОБА_4 , не було.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 її 1/6 частка у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшла за загальними правилами спадкування до доньки ОСОБА_4 , в результаті чого така, з урахуванням своєї 1/6 частки у майні колгоспного двору, стала власником 1/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з огляду на наступний розрахунок :

1/6 (частка ОСОБА_7 ) + 1/6 (обов`язкова частка ОСОБА_4 ) = 1/3 (загальна частка ОСОБА_4 в майні колгоспного двору).

Також, на частину спадкового майна права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1,60 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташованої на території с.Боєвичі, позивачці ОСОБА_4 було видно Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.11.2012 року.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті сина голови домогосподарства ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_8 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 була його сестра ОСОБА_4 (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті брата прийняла, так як була зареєстрована і проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Шегинівської сільської ради Львівської області №90 від 04.07.2022 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачки ОСОБА_4 не має.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 , його 1/6 частки у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшли за загальними правилами спадкування до сестри ОСОБА_4 , в результаті чого така стала власником Ѕ часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з огляду на наступний розрахунок :

1/6 (частка ОСОБА_8 ) + 1/3 (частка ОСОБА_4 ) = Ѕ (загальна частка ОСОБА_4 в майні колгоспного двору).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті чоловіка позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_9 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 була його дружина ОСОБА_4 (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті чоловіка прийняла, так як була зареєстрована і проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Шегинівської сільської ради Львівської області №89 від 04.07.2022 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_9 , які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачки ОСОБА_4 не має.

Таким чином, після смерті ОСОБА_9 , його 1/6 частки у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшли за загальними правилами спадкування до дружини ОСОБА_4 , в результаті чого така стала власником 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з огляду на наступний розрахунок :

1/6 (частка ОСОБА_9 ) + Ѕ (частка ОСОБА_4 ) = 2/3 (загальна частка ОСОБА_4 в майні колгоспного двору).

Крім цього, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на час припинення колгоспного двору вважались працездатними членами двору, своєю працею та коштами приймали участь у веденні спільного домашнього господарства.

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; довідками, виданими Шегинівською сільською радою №86 від 01.07.2022 року, №89 та №90 від 04.07.2022 року; копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2012 року; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; листом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області за Вих.№02-14/258 від 20.12.2021 року; копією свідоцтва про народження та шлюб позиваки ОСОБА_4 ; копіями свідоцтва про народження позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; копією свідоцтва про шлюб позивачки ОСОБА_5 ; копією спадкової справи №487/2012, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_7 ; копіями паспортів та ідентифікаційних кодів позивачів; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17,18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

- у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

- статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

- відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

- відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновок суду:

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та за позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як членами колгоспного двору, права власності по 1/6 частці спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

VII. Судові витрати:

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складено 01.09.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: с.Боєвичі, Яворівського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: с.Боєвичі, Яворівського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_5 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце проживання: с.Боєвичі, Яворівського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач: Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області; місце знаходження: с.Шегині, вул. Дружби, 184, Яворівського району Львівської області; ;

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення суду набрало законної сили «______»________________20___ року

Суддя Юрій БІЛОУС