Номер провадження: 22-ц/813/4572/22
Справа № 522/6799/21
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеський художній музей» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

встановив:

14.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Одеський художній музей» про стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 215,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з Комунальної установи «Одеський художній музей» ним було отримано нарахування за 13 відпрацьованих робочих днів у жовтні 2018 року у сумі 2807,35 грн. 14.10.2018 року День захисника України випав на неділю, тому відповідно до ст. 73 КЗпП України 15.10.2018 року був вихідним днем. 15.10.2018 року ОСОБА_1 був направлений на роботу, знаходився на робочому місці 8 годин, був протабельований, проте у порушення ст. 107 КЗпП України отримав за вказаний день заробітну плату в одинарному розмірі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року, ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.65-69).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник Комунальної установи «Одеський художній музей» Рибалко Є.Л. просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с.105-108).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 123-127).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 26.08.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 30.08.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже 10 місяців (а.с. 81), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Виходячи з викладеного, заява позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи також не підлягає задоволенню (а.с.128-129). При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Федосєєв С.П. не надали Одеському апеляційному суду доказів неможливості прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, як то передбачено ст. 212 ЦПК України та ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що наказом директора або за ініціативною іншого уповноваженого органу комунальної установи до роботи 15 жовтня 2018 року в порядку ст. 71 КЗпП України ОСОБА_1 не залучався. Також жодних заперечень від ОСОБА_1 з приводу того, що його начебто протиправно залучено до роботи 15 жовтня 2018 року не надходило. Маючи ключі, позивач ОСОБА_1 самостійно отримав доступ до свого робочого місця, де перебував протягом дня. Також відповідач зазначив, що загальний вихідний день колективу Комунальної установи вівторок, другий вихідний день по змінному графіку. На виконання ст. 69 КЗпП України та ст. 5.2 чинного на той час Колективного договору ОСОБА_1 були надані вихідні дні 14 та 16 жовтня 2018 року (а.с. 42 44).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що наказом директора Комунальної установи «Одеський художній музей» № 104-К від 18.10.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з наукової роботи з 18 жовтня 2018 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штатної посади і відмовою від переведення на іншу посаду (а.с. 4).

Відповідно до довідки № 3 від 10.01.2019 ОСОБА_1 при звільненні отримав наступні виплати: нарахування за 13 відпрацьованих робочих днів в жовтні у розмірі 2807,35 грн., компенсацію за використані дні відпустки 5036,22 грн., вихідну допомогу 4658,63 грн. (а.с.5).

Крім того, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2020, яке набрало законної сили 12.05.2020, частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з Комунальної установи «Одеський художній музей» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 19.10.2018 по 11.01.2019 у розмірі 18974,16 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (а.с.23-26).

За змістом листа Комунальної установи «Одеський художній музей» № 41 від 26.02.2021 року ОСОБА_1 протабельований як такий, що знаходився на своєму робочому місці 15 жовтня 2018 року протягом 8 годин, і отримав за цей день заробітну плату під час повного розрахунку при звільненні. Наказом директора або за ініціативою іншого уповноваженого органу Комунальної установи до роботи 15 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не залучався, дозвіл виборного органу первинної профспілкової організації комунальної установи на залучення ОСОБА_1 до роботи 15 жовтня 2018 року не запитувався, оскільки для цього не було потреб комунальної установи, а також фактичних та правових підстав (а.с.30).

Більше того, листом Комунальної установи «Одеський художній музей» № 55 від 29.03.2021 повідомлено позивача, що наказ про призначення 15 жовтня 2018 року вихідним днем Комунальною установою не видавався (а.с.31).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 працював у дні, які відповідно до графіку визначені як робочі, а до роботи у вихідні дні встановлені графіком, зокрема 14 та 16 жовтня 2018 року, не залучався.

З підстав викладеного, суд дійшов обгрунтованого і правильного висновку про відсутність доказів позовних вимог та необхідності відмови в їх задоволенні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра