Справа № 749/62/22
Номер провадження 2/749/110/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року місто Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретарів: Павленко В. В., Михалевич М. В.

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Сновськ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , з урахуванням зменшених позовних вимог, про стягнення 4690, 43 грн матеріальної та 45000, 00 грн моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 01.05.2019 р. о 19 год. 40 хв. позивач зі своїм неповнолітнім сином знаходилася вдома. В цей час в двір її будинку прийшла в нетверезому стані ОСОБА_4 , звернувшись образливою фразою, почала бити по голові, грудях, обличчю, тягала за коси і руку, била руками і ногами. Все це бачив син позивача, який відтягував її та просив відпустити маму. ОСОБА_4 сильно його штовхнула, і він упав на асфальт у дворі. Після цього він побіг до сусідів кликати на допомогу. ОСОБА_4 в цей час продовжила бити та тягати за руку позивача. Це продовжувалося 5-10 хв., поки не прибігли сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 21.10.2021 р. ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов було залишено без розгляду. Завдану матеріальну та моральну шкоду відповідачем відшкодовано не було.

За доводами позивача, з урахуванням зменшених позовних вимог на суму 56, 52 грн, загальний розмір матеріальної шкоди склав 4690, 43 грн.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач перенесла біль, лікувалася більше місяця, погано спала, боліла рука та голова. Весь цей час позивач була принижена діями відповідача в очах свого сина та перед односельчанами.

За доводами позивача, відповідач дуже налякала позивача та її сина, позивач була відірвана від спокійного нормального життя більше місяця. Таким чином, позивач оцінила завдану їй моральну шкоду в 45000, 00 грн.

Справу передано судді-доповідачу 24.01.2022 р.

Ухвалою Щорського районного суд Чернігівської області від 27.01.2022 р. клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення. Відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 16.02.2022 р.

10.02.2022 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх. № 490, з якого вбачається, що відповідач позов визнає частково. Відповідач зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу та згідно висновку експерта вивих лівого плеча не відповідає можливості утворення за обставин, викладених в описовій частині ухвали. Таким чином, наявність у позивача тілесних ушкоджень, яких відповідач нібито завдала і перелік яких наведено у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, не підтверджено висновком експерта. За доводами відповідача, в ході конфлікту позивач не могла отримати вивих плеча, у нанесенні даної травми відповідач не обвинувачувалася, у позивача відсутні належні та допустимі докази того, що вивих лівого плеча вона отримала саме внаслідок дій відповідача.

Відповідач звернула увагу, що за доводами позивача, остання їздила в Городнянську лікарню 01.05.2019 р., але фіскальний чек про придбання бензину за вказану дату відсутній.

Відповідач стверджує, що з чеків неможливо встановити підстави поїздок позивача. Розписка ОСОБА_7 про 1000, 00 грн за бензин та роботу не може бути належним доказом, оскільки з такого документа не можна встановити ні часу вчинення такої дії, ні її місця. Обставини вказані в розписці не підтверджуються чеками про придбання бензину.

Щодо наявних розписок про сплату позивачем коштів за доїння корів, оброблення городу, то відповідач зазначила, що вони взагалі матеріалами провадження не підтверджуються та не можуть бути пов`язані з подією кримінального правопорушення.

Таким чином, відповідач позовні вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди визнала частково в сумі 240, 43 грн виключно в частині придбання ліків.

Розмір моральної шкоди, визначений позивачем, відповідач вважає завищеним та необґрунтованим.

Відповідач зазначає, що позивач перебувала на лікарняному саме через вивих лівого плеча, який отримала не внаслідок дій відповідача і негативні зміни в житті позивача спричинені більше цією травмою, аніж синцями та саднами, отриманими внаслідок конфлікту з відповідачем, які не спричинили розлад здоров`я.

Відповідач вважає достатнім розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 1500, 00 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, відповідач зазначає, що договір про надання правової допомоги укладено 21.10.2021 р., а квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 8500, 00 грн виписана 26.10.2019 р.

За доводами відповідача, питання відшкодування витрат, понесених позивачем в результаті розгляду кримінальної справи повинно вирішуватися саме в рамках цієї справи, а не іншої цивільної справи.

Відповідач вказує на те, що порядок обчислення гонорару не зрозумілий та в документах не вказаний.

З огляду на зазначене, як вважає відповідач, у разі задоволення позовних вимог, наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

16.02.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

17.02.2022 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, зареєстрована за вх. № 568, з якої вбачається, що, на думку позивача, експертом визнано у позивача наявність вивиху лівого плеча, але в описовій частині ухвали експерту чогось не вистачило. Позивач вважає, що сама по собі експертиза не є єдиним доказом спричинення відповідачем позивачу вивиху лівого плеча. Зауважує, крім того, що при зверненні до лікарні позивачу був встановлений діагноз у вигляді вивиху лівого плеча звичного.

Позивач зауважує, що адвокат клопотав перед слідчим про проведення повторної експертизи, однак у задоволенні клопотання було відмовлено.

Щодо заперечень відповідача про те, що бензин у дні відвідування лікарні та суду не придбавався, позивач зауважила, що транспорт зазвичай уже було заправлено, вона просто віддавала кошти. Автобуси в село не ходять, тому вона і була вимушена наймати автомобіль.

Також позивач не погоджується з доводами відповідача в частині розміру моральної шкоди та щодо витрат на правову допомогу. Вважає такі витрати обґрунтованими. Зауважує, що у кримінальному провадженні питання судових витрат не вирішувалось, а тому вважає вірним стягнення цих витрат у порядку цивільного судочинства.

23.02.2022 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, зареєстровані за вх. № 638, в якому відповідач зазначає, що у висновку експерта відсутні дані про те, що експерту чогось не вистачило. Експертом при наданні висновку були враховані та проаналізовані всі записи, наявні в медичній карті.

Відповідач зазначає про те, що ОСОБА_3 у позовній заяві вказує, що на шість поїздок до лікарні наймала автомобіль ОСОБА_8 . Відповідач вважає, що можна дійти висновку, що позивач винаймала один і той же автомобіль. З відповіді на відзив вбачається, що водій був не один. Крім того, придбавалися різні марки бензину.

Відповідач звернула увагу, що у позовній заяві позивач вказувала на те, що поїздки до лікарні підтверджуються чеками на придбання бензину, а в подальшому змінила позицію і вказала, що питання придбання водієм бензину її не цікавило.

Крім того, відповідач акцентує увагу суду на тій обставині, що у кримінальному провадженні позивач надавала показання та показала, що в результаті конфліктної ситуації отримала не менше одного удару кулаком по голові та не менше одного удару ногою по тулубу.

Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» № 2/0/9-22 від 08.03.2022 р. було змінено територіальну підсудність справ Щорського районного суду Чернігівської області, та визначено територіальну підсудність таких справ за Згурівським районним судом Київської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 було відновлено територіальну підсудність судових справ Щорського районного суду Чернігівської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22, із 05 травня 2022 року.

Ухвалою Щоського районного суду Чернігівської області від 06.06.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без розгляду.

Ухвалою Щоського районного суду Чернігівської області від 06.06.2022 р. заяву позивача про виклик свідків задоволено. Викликано в судове засідання в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2022 р.

Ухвалою Щоського районного суду Чернігівської області від 30.06.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у судовому засіданні до 21.07.2022 р.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 21.07.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято зменшення позовних вимог позивачем на 56, 52 грн.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 21.07.2022 р. заяву позивача про виклик свідка задоволено. Викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_11 . Оголошено перерву в судовому засіданні до 15.08.2022 р.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 15.08.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в судовому засіданні до 22.08.2022 р.

22.08.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у справі № 749/807/21.

У судовому засіданні 30.06.2022 р. позивач пояснила, що того дня під вечір вона та її син були удома, прийшла відповідач, витягла її з порогу, обізвала її, почала бити, тягала за руку. Штовхнула її сина.

Такі дії відповідача пов`язує із тим, що ОСОБА_3 жила з чоловіком сестри ОСОБА_4 .

До лікарні звернулася через те, що боліла рука та голова. Після закриття лікарняного рука продовжила боліти, у зв`язку із чим вона купувала мазі, знеболювальне.

ОСОБА_3 пояснила, що після цих подій почувала себе соромно, в тому числі перед сином. Зазначила, що це була навіть не дружина співмешканця, а стороння особа. ОСОБА_4 за весь цей час перед нею не вибачилася, матеріальної допомоги не надавала.

Зазначила, що тримає домашню худобу. До лікарні їздила 6 чи 7 разів, водій був той самий ОСОБА_12 . До суду їздила 3-4 рази. Договори про надання послуг щодо допомоги по господарству офіційно не укладала. Таку необхідність пояснила тим, що живе за рахунок домашнього господарства. Необхідність найму автомобіля пояснила відсутністю маршрутних транспортних засобів. Щодо неявки на проведення експертизи у кримінальному провадженні зазначила, що її ніхто не запрошував. Визначений у позові розмір моральної шкоди позивач обґрунтувала виходячи зі збитків внаслідок протиправних дій відповідача та тяжкості перенесення наслідків від них.

Представник позивача також зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу позивачем заявлені на рівні мінімальних рекомендованих цін на такі послуги. Пояснив, що звертався до слідчого з клопотанням про призначення ще однієї експертизи, однак слідчий у задоволенні клопотання відмовив. Зазначене рішення слідчого не оскаржувалося. Під час розгляду кримінального провадження судом до вирішення питання про призначення експертизи не дійшли.

У судовому засіданні 30.06.2022 р. представник відповідача підтримала висловлену у відзиві на позовну заяву позицію щодо часткового визнання позовних вимог, зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що вивих плеча позивача не пов`язаний з діями її довірителя. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок з понесеними позивачем витратами та діями ОСОБА_4 .

Щодо понесених витрат позивачем на поїздки до лікарні, представник відповідача звернула увагу на те, що згідно наданих позивачем фіскальних чеків було придбано бензин різних марок, а дати придбання бензину не співпадають з датами поїздок до лікарні. Також звернула увагу, що розмір моральної шкоди завищений. За доводами представника відповідача зазначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу також завищений, враховуючи оплату послуг адвоката за 2 роки до укладення договору про надання правової допомоги, а також суми витрат у кримінальному провадженні.

Крім того, представник відповідача просила суд звернути увагу на поведінку сторони та перерозподілити у зв`язку з цим судові витрати.

Аналогічні доводи представники сторін озвучили у судовому засіданні 08.09.2022 р.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Свідок ОСОБА_8 , сусідка та кума позивача, у судовому засіданні 30.06.2022 р. пояснила, що 01.05.2019 р. у період приблизно з 19 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. їй зателефонувала донька позивача, яка перебувала у м. Київ. Свідок прибула до будинку позивача та побачила, що на ній був розірваний светр чи кофта (свідок достеменно не згадала), вирване волосся. Позивач ледь тримала руку, була засмучена, плакала. Свідок допомагала позивачу одягатися та висловила припущення, що в будинку в цей час знаходилася тьотя ОСОБА_13 . Свідок відвозила позивача до лікарні приблизно 1 раз скутером і 4-5 разів автомобілем. Отримала відшкодування за бензин від позивача на суму 1200 грн, а також 500 грн чайових.

Різні марки бензину пояснила тим, що заправлялася таким бензином, який був у наявності на заправці.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 30.06.2022 р. пояснив, що возив позивача до Корюківського районного суду Чернігівської області 3 рази. Заправлявся газом та бензином, в основному бензином, газу трохи було. Підвозив свідків, чекав їх. За два рази отримав по 350 грн (зазначив, що точно пам`ятає), а останнього разу 600 грн чи 500 грн, не пам`ятає. Останню суму обґрунтував подорожчанням палива.

Свідок ОСОБА_9 , кума позивача, у судовому засіданні 30.06.2022 р. пояснила, що 01.05.2019 р. їй зателефонувала позивач, плакала, просила прийти. Після прибуття свідок побачила, що у позивача пошкоджена рука, допомагала їй одягатися. Позивач збиралася до лікарні. В подальшому свідок доїла корів позивача на протязі приблизно одного місяця, за що отримала 1550 грн.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 30.06.2022 р. ОСОБА_10 , яка є кумою позивача, пояснила, що бійки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона не бачила. Дати події та часу не пам`ятає, однак вказала, що близько 4 5 години вечора вона та її донька допомагала позивачу одягатися. Позивач при цьому казала: «тихо, бо в мене рука». Близько 1, 5 місяця, а може і більше, свідок та її діти допомагали позивачу обробляти город. За це позивач після виконаної роботи сплатила однією сумою 700 грн.

У судовому засіданні 15.08.2022 р. свідок ОСОБА_11 показав, що лікував позивача, яка звернулася за медичною допомогою 02.05.2019 р. З медичних документів вбачалося, що 01 травня вона зверталася до Городнянської ЦРЛ, де їй було поставлено діагноз «звичний вивих». Вказане свідок також підтвердив після ознайомлення з наданою для огляду у судовому засіданні представником відповідача довідкою Городнянської ЦРЛ. Свідок зазначив, що звичний вивих може виникати при будь-яких обставинах, при будь-яких вільних рухах. Даний діагноз було поставлено на підставі документів з Городнянської ЦРЛ, натомість, особисто свідок раніше ОСОБА_3 діагнозу вивиху плеча не ставив. Позивач лікувалася амбулаторно, їй було накладено пов`язку ОСОБА_14 та рекомендовано тримати руку у спокої. Свідок зауважив, що при такому захворюванні пацієнт роботи міг виконувати тільки однією рукою, зазначивши при цьому, що контроль дотримання пацієнтами медичних рекомендацій не входить до його повноважень.

Крім того, свідок зазначив, що навіть якщо б травму позивачем було отримано раніше (наприклад, 25 квітня, як про це запитав представник позивача, змоделювавши ситуацію), то ця травма за тиждень нікуди б не ділася, її прояви залишалися б свіжими і на момент звернення.

Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Сновської ЦРЛ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання перебувала на лікуванні з 02.05.2019 р. до 07.06.2019 р. з діагнозом: вивих лівого плеча, звичний 01.05.19 р. Забій правої вушної раковини. Г. Періхондрит. Забій м`яких тканин голови.

В графі «короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування стан при направленні, при виписці» зазначено, що травма 01.05.2019 р. побутова в 19 год. 40 хв. 01.05.2019 р., зверталась в Городнянську ЦРЛ, де було встановлено діагноз: звичний вивих лівого плеча, вправлено 01.05.2019 р. Накладена пов`язка ОСОБА_14 . На листі непрацездатності з 02.05.2019 р. до 07.06.2019 р. У поліклініці оглянута: хірургом, ЛОР лікарем, невропатологом. Отримувала: іммобілізацію пов`язкою ОСОБА_14 та косинковою пов`язкою. Німід-форте 1 т 2 рази, лінкоміцин 2, 0 в/м 2 раза № 10, лоратадин на ніч, ЛФК, німід гель з діклотол 1 т 2 раза, ФГ ОГК 20.03.2019 р. (село). В графі «лікувальні і трудові рекомендації» зазначено: флекцерін 1 т 1 раз в день № 10 (а. с. 10).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.05.2019 р. було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000132, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а. с. 8-9).

23.08.2019 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що вбачається із копії повідомлення про підозру (а. с. 23-25).

Як вбачається з копії обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні відповідач обвинувачувалася в тому, що 01 травня 2019 року, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на території господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, протиправно, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_3 не менше двох ударів кулаком в область правого вуха, та не менше двох ударів кулаком в грудну клітину зліва, в результаті чого спричинила останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 36 від 02.07.2019 р. тілесні ушкодження у вигляді синця правої вушної раковини, саден лівої молочної залози, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не причинили розладу здоров`я (а. с. 28-30).

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 21.10.2021 р. у справі № 749/870/19 клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, та про закриття кримінального провадження № 0000132 від 02.05.2019 р. було задоволено.

Звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 02.05.2019 р. відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 залишено без розгляду (а. с. 31-32).

Позивачем на підтвердження позовних вимог було надано фіскальні чеки від 02.05.2019 р. № 52 на суму 38, 95 грн на придбання Німід-Форте, від 06.05.2019 р. № 12 на суму 91, 00 грн на придбання лінкоміцину та шприців, від 07.06.2019 р. № 0094 на суму 73, 85 грн на придбання флекцерину, від 12.06.2019 р. № 47 на суму 56, 52 грн на придбання Гематогену та Німід гелю (на вказану суму позивачем зменшено позовні вимоги, а також фіскальний чек на суму 36, 63 грн, що є нечитабельним (а. с. 33); фіскальні чеки на придбання палива від 18.05.2019 р. № 151479 на суму 199, 97 грн, від 20.05.2019 р. № 151739 на суму 200, 00 грн, від 28.05.2019 р. № 152913 на суму 200, 00 грн, від 25.05.2019 р. № 152474 на суму 200, 00 грн, від 29.05.2019 р. № 153098 на суму 199, 97 грн, від 30.05.2019 р. № 153142 на суму 200, 00 грн (а. с. 34).

Також позивачем надано розписку ОСОБА_9 від 06.06.2019 р. про те, що вона на прохання ОСОБА_3 в зв`язку з її хворобою доїла її 2 корови вранці і ввечері, з 01.05.2019 р. до 01.06.2019 р., за цю роботу отримала від ОСОБА_3 по 50 грн за день в сумі 1550 грн (а. с. 35).

Як вбачається з розписки ОСОБА_10 від 01.06.2019 р., вона з донькою на прохання ОСОБА_3 в зв`язку з її хворобою варила їсти, садила городи та допомагала по господарству з 02.05.2019 р. до 31.05.2019 р., за цю роботу від ОСОБА_3 отримала 700, 00 грн (а. с. 36).

Згідно розписки ОСОБА_8 від 07.06.2019 р. вона на прохання ОСОБА_3 возила її до лікарні з 01.05.2019 р. в зв`язку з хворобою до 07.06.2019 р. За 6 поїздок до лікарні отримала від ОСОБА_3 1200 грн (а. с. 37).

Як вбачається з розписки ОСОБА_7 від 21.10.2021 р. він отримав за покупку бензину та роботу від ОСОБА_3 за 2 поїздки в суд м. Корюківка 1000, 00 грн (а. с. 38).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 02.07.2019 р. у справі № 749/646/19 було доручено експертам комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для вирішення експертизи поставлено наступні питання: чи малися тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо так, то які саме, їх характер, локалізація; який ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_3 ; чи відповідають тілесні ушкодження у ОСОБА_3 , часу їх утворення вказаних в описовій частині; чи могли дані тілесні ушкодження утворитися при нанесенні не менше одного удару кулаком по голові та не менше удару ногою по тулубу; який безпосередній механізм (механізми) заподіяння тілесних ушкоджень; чи могли заподіяні ушкодження утворитись за обставин, викладених в описовій частині ухвали; чи могли дані тілесні ушкодження утворитися при падінні без прискорення на тверду нерівну поверхню з висоти власного зросту.

У вказаній ухвалі зазначено, що допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 показала, що 01.05.2019 р., приблизно о 20 год. 00 хв. в результаті конфліктної ситуації, яка виникла у неї з ОСОБА_4 , остання нанесла потерпілій не менше одного удару кулаком по голові та не менше удару ногою по тулубу.

З копії висновку експерта № 36 вбачається, що експерт на підставі вивчення наданих матеріалів кримінальної справи № 0000132, з врахуванням відомих обставин справи та поставлених питань, дійшов висновку, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_3 виявлені вивих лівого плеча, утворений дією механічних сил, за механізмами тяжіння та зсуву, відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та не відповідають можливості утворення за обставин, викладених у описовій частині ухвали.

Синець правої вушної раковини, садна лівої молочної залози, утворені дією твердих тупих предметів, за механізмами удару та тертя, відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, не протирічать можливості утворення в час та за обставин, викладених в описовій частині ухвали 01.05.2019 р.

Уточнити терміни давності, механізми утворення та точну локалізацію тілесних ушкоджень не представляється можливим у зв`язку з недостатністю опису їх морфологічних ознак (колір, характер поверхонь, поширеність, точні розміри та локалізація).

При вивченні наданої документації не отримано даних, які однозначно підтверджують або виключають можливість отримання даних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного росту (а. с. 70).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як вбачається із ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 21.10.2021 р. у справі 749/870/19 обвинувачена ОСОБА_4 звернулася із клопотанням про закриття кримінального провадження 0000132 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючої підстави.

Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2021 року у справі № 161/694/20 зазначив, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц зазначив, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Із відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не заперечує, що внаслідок її дій позивач отримала тілесні ушкодження, крім вивиху лівого плеча, щодо чого відповідач заперечує свою причетність.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

В матеріалах справи наявний висновок експерта № 36, з якого вбачається що вивих лівого плеча не відповідає можливості утворення за обставин, викладених у описовій частині ухвали.

Суд звертає увагу також на позицію відповідача, що вивих кваліфіковано лікарем як «звичний», тобто такий, який може мати місце після первинної травми та може бути спричинений в якості рецидиву звичайними побутовими рухами особи.

Також суд звертає увагу на показання свідка ОСОБА_11 , який показав, що якщо б травма була отримана, наприклад, тижнем раніше, її прояви б були свіжі та нікуди б не ділись на момент звернення.

У судовому засіданні 08.09.2022 р. представник позивача зауважив, що клопотати про проведення у цивільній справі відповідної експертизи наміру не має.

За таких обставин, суд не знайшов підстав для призначення експертизи у даній справі, так само як і для висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між фізичним впливом відповідача на ліве плече позивача та отриманням позивачем у зв`язку з цим звичного вивиху.

З огляду на наведене, суд відхиляє понесені позивачем витрати на допомогу по господарству у розмірі 700, 00 грн та доїння корів у розмірі 1550, 00 грн, оскільки такі витрати обґрунтовуються позивачем непрацездатністю, зумовленою вивихом плеча.

В той же час, матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось відповідачем в ході судового розгляду, що синець правої вушної раковини та садна лівої молочної залози, що не спричинили втрату працездатності, заподіяні саме відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було витрачено кошти на придбання ліків (за вирахуванням зменшених позовних вимог) у загальній сумі 240, 43 грн. Попри те, що чек на суму 36, 63 грн є нечитабельним, суд враховує цю суму в якості завданої шкоди через визнання відповідачем позовних вимог в цій частині та приходить до висновку про задоволення позовних вимог на цю суму.

Стосовно витрат на бензин для відвідування суду та лікарні у заявленому розмірі 2200, 00 грн суд зазначає про таке.

В матеріалах справи наявні фіскальні чеки на придбання палива на загальну суму 1199, 94 грн, що, за твердженням позивача та свідка, придбавалося ОСОБА_8 .

Суд зауважує, що розписка, підписана цим свідком, та її показання під час допиту в судовому засіданні розбіжностей не містять.

У своїх доводах відповідач не зосереджувала увагу на тому, що кількість поїздок не відповідає кількості, заявленій позивачем, та/або кількість придбаного бензину не відповідає витратам на відстані по маршрутам, обґрунтовуючи свої доводи лише тим, що ставить під сумнів надання таких послуг ОСОБА_8 через невідповідність дат придбання бензину датам відвідування позивачем лікарні.

Досліджуючи заперечення відповідача в цій частині, суд, між тим, приймає до уваги пояснення свідка щодо того, що придбання палива не відбувалося в день поїздок через те, що свідок користувалася тим паливом, що вже було у неї в наявності на момент поїздки. Вид палива зумовлювався його наявністю на заправці.

Однак, з позовної заяви недвозначно вбачається, що придбання бензину на суму 1200, 00 грн здійснено у зв`язку з шестиразовими поїздками до лікарень, п`ять з яких стосуються продовження листка тимчасової непрацездатності. Таким чином, п`ять поїздок позивача до лікарні, що пов`язані з вивихом лівого плеча, відшкодуванню не підлягають з підстав, зазначених вище.

В той же час, суд визнає обґрунтованими доводи позивача, що не заперечується відповідачем та не суперечить матеріалам справи, що поїздка до лікарні 01.05.2019 р. перебувала у причинно-наслідковому зв`язку з подією, що їй передувала. А оскільки позивач мала також тілесні ушкодження у вигляді синця правої вушної раковини, саден лівої молочної залози, у суду відсутні підстави вважати заявлені витрати на відшкодування палива за цю поїздку необґрунтованими.

З огляду на те, що позивачем не зазначено витрат на придбання бензину окремо для поїздки в Городнянську ЦРЛ, а суд дійшов висновку, що ці витрати підлягають відшкодуванню, виокремлення їх розміру з загальної суми підтверджених витрат на придбання палива, що становить 1199, 94 грн, здійснюється судом пропорційно до загальної кількості поїздок, та становить 1199, 94 грн/6=199, 99 грн.

Водночас з доводів позивача та розписки свідка вбачається, що послуги ОСОБА_7 були пов`язані з судовими витратами для прибуття до суду у межах кримінального провадження, тобто є витратами пов`язаними із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження в силу положень ст. 118 КПК України.

Оскільки дані витрати мають спільну природу з витратами позивача на професійну правничу допомогу у одному кримінальному провадженні № 0000132, суд вважає за доцільне висловити спільну позицію щодо обох видів витрат наступним чином.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно статті 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

У відповідності до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц дійшла висновку, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 дійшла висновку, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що процесуальні витрати, понесені позивачем як потерпілою у кримінальному провадженні № 0000132 на правову допомогу та прибуття до місця досудового розслідування або судового провадження, не підлягають стягненню в межах даної справи.

Таким чином, наявні підстави для часткового задоволення позову в частині матеріальної шкоди, пов`язаної із придбанням ліків та однією поїздкою до лікарні, на загальну суму 440, 42 грн.

Щодо заявленого відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на таке.

За положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/20404/14-ц звернув увагу на наступне. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач перенесла біль від отриманих тілесних ушкоджень, моральні страждання, вимушена була проходити лікування в лікарні, що мало очевидний вплив на її звичний уклад життя.

Також суд враховує, що відповідач чинила неправомірні дії відносно позивача в присутності її неповнолітнього сина, що, на переконання суду, є неприпустимим та є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди.

Разом з тим Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 158/993/17-ц зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

А тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.

Надаючи оцінку доводам сторін в частині стягнення судових витрат суд зазначає про наступне.

Виходячи з положень ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати.

Позивач з урахуванням зменшених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача суму у загальному розмірі 4690, 43 грн+45000 грн = 49690, 43 грн.

Відсоток загальної суми задоволених позовних вимог від заявлених (з урахуванням уточнених позовних вимог) становить 10, 95 %.

Так матеріалами справи підтверджується, що позивач понесла в ході даного судового розгляду витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн (згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 33 від 21.12.2021 р.).

Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн*10, 95 % = 109, 50 грн.

За положеннями ч. 3 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом постанови КМ України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. № 590 передбачено, що витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла компенсуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові та не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

В свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою КМ України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02 лютого 2011 року № 98 (далі Постанова № 98) та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 (далі Інструкція № 59).

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 дійшов висновку, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59.

Водночас, вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

За змістом п. п. 1.1 п. 1 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України 10.02.1998 № 43 (далі Норми витрат), які призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива, для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива: базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км.

Відповідно до п. 1.2 Норм витрат базова лінійна норма Hs встановлюється: для вантажних автомобілів (за винятком самоскидів) - у спорядженому стані; для легкових автомобілів і автобусів (повна маса яких не перевищує 3,5 т) та самоскидів - з половиною навантаження; для автобусів (повна маса яких перевищує 3,5 т) - з повним навантаженням (повною масою); для вантажопасажирських автомобілів - у спорядженому стані з половиною маси пасажирів.

Базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом).

У зв`язку з тим, що більшість сучасних автомобілів мають багатоваріантне конструктивне виконання (комплектація однієї моделі автомобіля різними моделями двигуна, коробки передач, головної передачі, тощо), новорозроблені та переглянуті починаючи з 1997 року базові лінійні норми наведені в окремих таблицях з зазначенням технічних даних та особливостей конструктивного виконання моделей (модифікацій) транспортних засобів, які дозволяють їх ідентифікувати. Ці норми поширюються лише на моделі (модифікації) автомобілів з зазначеними технічними даними та особливостями конструктивного виконання.

Разом з тим, надана позивачем розписка від 05.07.2022 р. не містить відомостей про транспортний засіб, яким було здійснено надання послуги з перевезення пасажирів, а також відстань по маршруту.

Враховуючи відсутність вказаних відомостей та доказів, що їх підтверджують, а також доказів підтвердження витрат на пально-мастильні матеріали, суд позбавлений можливості здійснити відповідний розрахунок з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу.

Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою КМ України від 18 лютого 1997 р. № 176 (далі Правила № 176), які є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Згідно п. 105 Правил № 176 організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

Натомість на підтвердження зазначених судових витрат позивачем не надано відповідного письмового договору або його копії.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених витрат, пов`язаних із явкою до суду, у розмірі 500, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач позовні вимоги визнала частково на загальну суму 240, 43 грн+1500, 00 грн = 1740, 43 грн, що становить 1740, 43 / 49690, 43 * 100 = 3, 5 % від суми позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь державного бюджету підлягає 50% суми судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в цій частині, тобто 17, 37 грн.

Усього від заявлених позовних вимог (з урахуванням зменшення позовних вимог позивачем на суму 56, 52 грн, що не має впливу на визначення судового збору через застосування його мінімального розміру) задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 5440, 42 грн, що становить 10, 95 % від сплаченого судового збору, тобто 108, 67 грн.

Відтак стягненню з відповідача на користь державного бюджету також підлягає судовий збір у розмірі 108, 67 грн 34, 74 грн = 73, 93 грн.

Разом сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету, становить 73, 93 грн + 17, 37 грн = 91, 30 грн.

Керуючись ст. ст. 1166, 1195 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП не зазначено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) майнову шкоду у розмірі 440, 42 гривень (чотириста сорок гривень 42 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП не зазначено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 5000, 00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП не зазначено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 91, 30 гривень (дев`яносто одну гривню 30 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП не зазначено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 109, 50 гривень (сто дев`ять гривень 50 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Чернігівського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук

(Повний текст рішення складено 08.09.2022 р.).