печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Волкова С.Я.

секретар судового засідання Топал А.І.,

справа № 757/30116/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УкрФінансГруп»,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «УкрФінансГруп», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,

установив:

16.07.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2017 р., укладеного міжПублічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УкрФінансГруп», в частині передачі боргу по кредитному договору № 014/102770/73 від 17.07.2006 р., посилаючись на те, що за умовами укладеного договору Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 014/102770/73 від 17.07.2006 р., укладеним між ним та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», втім у договорі відступлення відсутній належний розрахунок його заборгованості за кредитним договором, він не був повідомлений про заміну кредиторів у зобов`язанні, неправомірно змінено валюту зобов`язання.

Ухвалою суду від 21.07.2020 р. відкрито провадження у справі.

Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «УкрФінансГруп» відзив на позовну заяву не подано.

Відповідачем Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» відзив на позовну заяву не подано.

Відповідачем Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» відзив на позовну заяву не подано.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Надані суду докази свідчать про те, що 12.12.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - «кредитор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «УкрФінансГруп» (далі - «новий кредитор») було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого відповідно до статтей 512-519 ЦК України кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною (пункт 2.1 договору). За домовленістю сторін загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору) визначена пунктом 3.1. договору; оплату та порядок розрахунків сторін визначений частиною 3. договору; порядок передачі даних про права вимоги боржників, документації та інших даних визначений частиною 5 договору; згідно пункту 2.6. договору відступлення прав вимоги за договорами здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів перевірено дотримання вищезазначених вимог та встановлено, що зміст і форма укладеного договору відповідають зазначеним вимогам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Так, позивач ОСОБА_1 , висуваючи вимоги про визнання недійсним укладеного договору в частині передачі права вимоги за кредитним договором № 014/102770/73 від 17.07.2006 р., свої вимоги обґрунтовує статтями 203, 215 ЦК України, та стверджує, що у договорі відступлення відсутній належний розрахунок його заборгованості за кредитним договором, неправомірно змінено валюту зобов`язання, між тим надані суду кредитний договір, укладений 17.07.2006 р., витяг з реєстру боржників (додаток № 2) до договору відступлення права вимоги від 12.12.2017 р., що є невід`ємною частиною договору, спростовують означені твердження, оскільки кредит надавався ОСОБА_2 у виді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 19 385,00 доларів США, витяг з реєстру боржників свідчить, що код валюти кредиту: 840, що за Класифікацією валют згідно з Наказом Державної служби статистики України № 416 від 31.12.2014 р. відповідає долару США; означений реєстр боржників містить загальну суму заборгованості у валюті кредиту (в тому числі пеня), суму заборгованості за основною сумою боргу по кредиту у валюті договору, суму заборгованості за відсотками у валюті договору, суму пені у валюті договору, кількість днів прострочки.

Дійсно, згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право на доступ до правосуддя, статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Згідно частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, його можуть оспорити сторони договору або заінтересована особа. Такою заінтересованою особою має бути особа, права чи інтереси порушуються укладенням договору між іншими особами.

ОСОБА_1 не є стороною укладеного договору.

Так, при вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статтей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За змістом статтей 215, 216 ЦК України заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Втім ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним, тому слід врахувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

В Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Отже за результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 920/177/14).

Відсутність порушеного або спорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу, а позивач, який не є стороною оспорюваного ним договору, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину недійсним, зобов`язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Водночас, суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Тобто обов`язок доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача.

Між тим ОСОБА_1 не надав доказів та не обґрунтував, яким чином оспорюваний ним договір відступлення права вимоги порушує його суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси.

Так, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-43гс15).

У даному випадку в результаті укладення договору відступлення права вимоги від 12.12.2017 р. обсяг майнових зобов`язань позивача не змінився, не змінився і строк їх погашення, а упостанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц містяться правові висновки, що недоведеність порушеного свого права або інтересу є обов`язковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 8, 55, 99, 124 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 15, 16, 20, 192, 203, 215, 227, 512, 514, 628, 625, 610, 612, 509, 524-526, 533, 1077, 1079 ЦК України, статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 1, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтею 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «УкрФінансГруп», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «УкрФінансГруп» (01014, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 20, кв. 1, ).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лескова, 9, ).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, ).

Суддя Волкова С.Я.