Справа № 161/7775/22
Провадження № 2/161/3068/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Луцьк Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі судді Гриня Олександра Миколайовича, розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходиться цивільна справа за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 70 095,78 грн.

Ухвалою суду від 01.07.2022 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами.

29.07.2022 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява, в якій вона повідомляє про отримання нею ухвали суду про відкриття провадження у справі 29.07.2022. Крім того, цією заявою ОСОБА_1 повідомляє про намір подати 01.08.2022 заяву про неможливість розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

01.08.2022 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заперечень відповідачем у розділі ІІ вказаної заяви зазначено, що справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження з наступних підстав, дослівно, не вдаючись до цитування ч.3 ст.274 ЦПК України, на яку посилається ОСОБА_1 ,:

«Дана справа має істотне значення для власника квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивач ігнорує вимоги Постанови №830, Закону №2633-ІV, статут ОСББ «Дубнівська 12», Конституцію України, основоположні права та свободи людини та розраховує через суди стягнути з мене вартість ненаданих послуг.

Позивач протиправно збирає конфіденційну інформацію про мого сина, зокрема, паспортні дані, тоді як син не є власником квартири і разом зі своєю сім`єю проживає за іншою адресою та своєчасно сплачує спожиті послуги з централізованого опалення (послуги з постачання гарячої води взагалі не користується)

Я є власником квартири і відповідно до чинного Законодавства України, тягар утримання належної мені власності лежить на мені та жодним чином не поширюється на мого сина, який не проживає за вказаною у позовній заяві адресою.

Справа має суспільний інтерес, оскільки позивач намагається стягувати «Планові тарифи», а не вартість фактично наданих мені послуг. До того ж, в ці витрати Позивач включає витрати на надання послуг з постачання гарячої води «незареєстрованим особам», юридичним особам, які не укладають договори на надання послуг, а користуються послугами самоправно, тощо.

Позивач не надав жодного допустимого та достовірного доказу для доведення обставин на які він посилається»

Вивчивши доводи відповідача, суд приходить на наступних висновків.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч.6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що для розгляду спорів, які згідно положень цивільного процесуального законодавства є малозначними, тобто малозначність встановлена законом, а не визнана судом, з урахуванням положень частин другої, третьої статті 274 ЦПК України, передбачений розгляд справи лише за правилами спрощеного позовного провадження.

Оскільки на правовідносини з приводу стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг не розповсюджуються положення частини четвертої статті 274 ЦПК України, така справа є малозначною у відповідності до вимог закону, а тому має розглядатись лише за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно статті 274 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження заперечень відповідача ОСОБА_1 не надано, доводи викладені у заяві фактично зводяться до стислого викладу заперечень щодо задоволення позову по суті, що в свою чергу не є підставою для задоволення клопотання ОСОБА_1 .

Щодо посилань відповідача ОСОБА_1 на наявний суспільний інтерес, варто зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так враховуючи те, що Законодавство України не містить визначення поняття суспільний інтерес Верховним Судом було вказано, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96015770).

Так, доводи викладені у заяві відповідача ОСОБА_1 жодним чином не підпадають під поняття «значний суспільний інтерес», а зводяться фактично до заперечень проти позову.

Крім того дана справа є малозначною також в силу процесуального Закону, оскільки сума, яку просить стягнути сторона позивача, а саме: 70 095,78 грн., є значно меншою ніж визначено п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, 248 100,00 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на дату подання позову тобто до 01 липня 2022 року = 2481,00 грн. х 100 (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) = 248 100,00 грн).

Варто зазначити, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не нівелює обов`язок суду всебічно та у повному обсязі дослідити всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, при цьому покладаючи на сторони обов`язок надати всі свої доводи, докази, клопотання тощо у повній відповідності до вимог ст. 278, 279 ЦПК України.

Отже, подана заява не містить належних обґрунтувань щодо необхідності проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Вказане свідчить про відсутність підстав для її задоволення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеп v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСГІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи предмет спору, характер спірних правовідносин, кількість учасників та категорію справи, а також беручи до уваги ту обставину, що дана справа не входить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа є малозначною, суд дійшов висновку про незначну складність цієї справи та можливість її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, спрощене провадження, як і загальне позовне провадження, спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, у якому розглядаються безспірні вимоги.

Таким чином, відповідач не позбавлена можливості викласти свої пояснення, міркування і аргументи, не позбавлена можливості надавати відповідні докази на спростування доводів позивача у строки, визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так Верховним судом у постанові від 13 липня 2022 року, справа № 761/14537/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105325048) зроблено наступні висновки:

«Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зазначив свою офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , і користувався нею протягом всього часу розгляду справи, зокрема, надсилав з даної електронної адреси процесуальні заяви до Київського апеляційного суду (а.с.54, 55, 56).

Київський апеляційний суд направляв ОСОБА_1 на вказану ним електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 судову повістку про виклик до суду на 07 квітня 2021 року (а. с. 59, 60).

Таким чином, апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.».

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 користується електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що безпосередньо вбачається із її заяви від 29.07.2022, а отже дану ухвалу суду, серед іншого, слід надіслати на вказану електронну адресу.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Тому, з метою забезпечення права відповідача на надання своїх пояснень по суті позову, суд дійшов висновку, що слід продовжити відповідачу строк подання відзиву на позов до 29 серпня 2022 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 274-279 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження залишити без задоволення.

Продовжити строк подання відзиву на позов до 29 серпня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22 серпня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь