ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1908/22

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/930/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі по тексту АТ «ОТКЕ»), в якому просили:

- визнати неправомірними дії АТ «Облтеплокомуенерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води позивачам за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з АТ «Облтеплокомуненерго» на їх користь по 8 000 грн у відшкодування моральної шкоди кожному.

Позов обґрунтовували тим, що вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з гарячого водопостачання, що надає АТ «Облтеплокомуненерго» на підставі Типового договору про надання послуг з центрального опалення та підігріву холодної води від 04.06.2014.

Зазначали, що 17.05.2021 відповідач припинив надання послуг з централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до квартири позивачів. Указані дії вважають незаконними та такими, що порушують їх право на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, оскільки припинення надання такої послуги здійснено з підстав, не передбачених договором та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Через припинення відповідачем постачання гарячої води позивачі зазнали моральної шкоди, дії відповідача змусили їх внести корективи в своє повсякденне життя та вжити додаткових зусиль для його влаштування, необхідності підігрівати воду на газовій плиті, що потребувало додаткового часу і враховуючи поважний вік позивачів є було нестерпним.

Ураховуючи вимушені зміни в організації свого життя, додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які позивачі зазнали у зв`язку з незаконним припиненням централізованого постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, моральну шкоду оцінили у 8000 грн кожному.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ «Облтеплокомуненерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 6000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_2 6000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь держави судовий збір в сумі 1488,60 грн.

В апеляційній скарзі АТ «ОТКЕ» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачі не є споживачами комунальних послуг, що надає відповідач, оскільки не являються власниками (співвласниками) квартири, з ними, від імені них відповідний договір відповідач не укладав. Підписантом Договору є інша особа, а саме власник ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що завдання відповідачам моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, оскільки позивачі не надали доказів та обґрунтувань, в чому саме полягали зміни в організації життя, тобто такі, за яких особа не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє, які позбавляють можливості займатися улюбленою справою, що призводять до значних втрат та обмежень.

Указує, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції мав керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволенні потреб, і не повинен призводити до безпідставного збагачення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц, виходив з того, що припинення надання позивачам послуги з постачання гарячої води здійснено відповідачем з підстав, не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та договором, у зв`язку з чим останнім порушено право позивачів на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, що дає право на відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 6 000 грн кожному, районний суд, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, виходив з характеру страждань, які зазнали позивачі, їх тривалості, врахував вимушені зміни в організації їх життя.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з підігріву холодної води, які надає їм АТ «Облтеплокомуненерго» на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води від 04 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем (далі за текстом Договір) (а.с.10-16, 19-22).

Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву холодної води, а споживач своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки i на умовах, що передбачені договором.

Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 6, 7 Договору).

Згідно з пп. 1 п. 16 Договору споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору.

Підпунктами 1, 17, 19 п. 19 Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору; надавати споживачу послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води безперебійного, за винятком часу перерв.

Виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 3, 4 п. 21 Договору).

За п. 30 Договору сторони звільняються від відповідальності згідно з цим договором у разі настання дії непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору.

З матеріалів справи, зокрема з останньої квитанції за оплату послуг за січень 2022 року, вбачається, що у позивачів відсутня заборгованість перед відповідачем за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, що не заперечувалось останнім (а.с. 18).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2).

Положеннями вказаного Закону передбачено наступне.

Частиною першою статті 6 Закону визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7).

У свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (пп. 1, 6 ч. 2 ст. 8).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 вказаного Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;

2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами;

3) ліквідацію наслідків аварії.

Виконавець послуги з постачання гарячої води та з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23).

Виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця (ч. 4 ст. 26).

Зважаючи на те, що відповідач безпідставно припинив надання позивачам послуги з постачання гарячої води в односторонньому порядку з підстав не передбачених ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та договором, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту прав позивачів як споживачів послуг з постачання гарячої води шляхом визнання таких дій відповідача неправомірними, а також наявності у них права на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в справі докази та доводи сторін, дійшов правильного висновку, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача по припиненню надання послуги з постачання гарячої води, позивачі зазнали порушення своїх прав та понесли моральні страждання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не є споживачами комунальних послуг, що надає відповідач, оскільки не являються власниками (співвласниками) квартири, з ними, від імені них відповідний договір відповідач не укладав, підписантом договору є інша особа, а саме власник ОСОБА_2 , є довільним тлумаченням норм чинного законодавства з боку відповідача та не можуть бути прийняті до уваги.

Так у п. 6 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями ч.1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Виходячи зі змісту наведених норм закону, та враховуючи те, що позивачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , вони є споживачами послуг, які надає їм АТ «Облтеплокомуненерго».

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють питання відшкодування моральної шкоди, вірно взяв до уваги правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 6 000 грн кожному, який з урахуванням встановлених обставин справи, неправомірності дій відповідача, є достатнім та відповідає вимогам розумності і справедливості.

З урахуванням вищезазначеного, доводи апеляційної скарги про те, що присуджений до стягнення розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, оскільки позивачі не надали доказів та обґрунтувань, не є слушними та не відповідають дійсності.

При цьому, колегія суддів враховує, що зміни в організації життя та додаткові зусилля на пристосування до нових умов у зв`язку з припиненням надання послуг з постачання гарячої води з вини відповідача (виконавця) є цілком очевидними та логічно зрозумілими, навіть при відсутності письмових доказів, які в даній ситуації є досить умовними та абстрактними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Враховуючи те, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02.09.2022 дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року зупинено відповідно до вимог ч.2 ст. 370 ЦПК України, виконання судового рішення за результатами перегляду підлягає поновленню.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко