Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2022 Справа №607/5037/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Юхимчук Т.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гусєва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про стягнення заборгованості у розмірі 59 767,07 грн, з яких: 20 052,88 грн пеня, 36 195,21 грн інфляційні втрати та 3518,98 грн три проценти річних.

В обґрунтовання позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 січня 2014 року було пошкоджено належний йому транспортний засіб марки «Mitsubishi Galant». Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто» згідно полісу серії АЕ №2089176 від 02 квітня 2013 року. У зв`язку з невиконанням страховиком своїх зобов`язань 15 січня 2015 року він звернуся до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з ПАТ УСК «Гарант-Авто» в його користь стягнуто 50 000 грн страхового відшкодування, 8079,45 грн. пені та 580,79 грн судового збору. 19 вересня 2016 року Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ УСК «Гарант-Авто» та накладено мораторій на задоволення вимог його кредиторів. 19 квітня 2021 року Господарським судом міста Києва ухвалено рішення про визнання УСК «Гарант-Авто» банкрутом, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс компанії. З цих підстав 19 квітня 2021 року у відповідача МТСБУ виник обов`язок виконати всі грошові зобов`язання за полісом серії АЕ №2089176 від 02 квітня 2013 року. 31 січня 2022 року він звернувся до відповідача із заявою про відшкодування стягнутих згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року сум, зокрема 50 000 грн страхового відшкодування, 8079,45 грн. пені та 580,79 грн судового збору. Крім цього, він просив виплатити йому 38 461,10 грн пені, нарахованої за прострочення виплати суми страхового відшкодування за період з 15 січня 2015 року по 18 вересня 2016 року, 79 674,96 грн інфляційних втрат за період з червня 2014 року по вересень 2016 року та 3518,98 грн трьох відсотків річних за період з 16 травня 2014 року по 18 вересня 2016 року. Однак, відповідачем було виплачено йому лише 50 000 грн страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в межах ліміту відповідальності. Інші виплати станом на дату подання позову не сплачені. Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майна, визначені положеннями ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім цього, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. При цьому, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, суми трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30 травня 2022 року представник відповідача подав відзив на позов. Вказав, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2019 року у справі №910/9445/16 було визнано банкрутом та ліквідовано ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Вказаною ухвалою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та закрито провадження у справі. Зі змісту зазначеної ухвали суду вбачається, що у відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважаються погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги позивача першої черги на суму 9 555 040,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 6 868 953,48 грн, загальна сума 20 340 192,80 грн. Таким чином, нараховані позивачем три відсотки річних та інфляційні втрати є повністю погашеними відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки порушення грошового зобов`язання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» вважаються повністю погашеними. В свою чергу, МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, а тому відповідальність ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не може бути покладена на відповідача.

Окрім цього, штрафні санкції у вигляді пені, передбачені ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть бути нараховані, оскільки МТСБУ не порушило 90-денний строк з дня отримання заяви на виплати страхового відшкодування. МТСБУ повністю виконало зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 11 січня 2014 року за зобов`язаннями ліквідованого банкрута ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно полісу серії АЕ №2089176.

Зазначив, що МТСБУ ніколи не було стороною договору (полісу) серії АЕ №2089176, жодним чином не порушувало прав позивача за вказаним договором та не є правонаступником ПАТ «УСК «Гарант-Авто». При цьому, зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з урахуванням положень статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі у разі настання страхового випадку. Водночас покладення на МТСБУ обов`язку з виплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання.

Крім цього, у поданому відзиві представник відповідача просив врахувати, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 14 січня 2017 року. Спеціальний строк позовної давності закінчився 04 січня 2015 року. Відтак, просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Гураль Р.В. позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року стягнуто з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 50 000 грн. страхового відшкодування та 8079,45 грн пені за час прострочення виплати страхового відшкодування з 15 травня 2014 року по 14 січня 2015 року, а також 580,79 грн витрат на сплату судового збору.

Вказаним рішенням суду встановлено, що 11 січня 2014 року на проспекті Злуки навпроти будинку за №53 в м. Тернополі близько 23 год 00 хв. громадянин ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 210700 20», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 210700 20», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2089176 від 02 квітня 2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_5 про заміну кредитора. Замінено кредитора по відношенню до боржника у справі № 910/9445/16 ОСОБА_6 правонаступником ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Визнано кредитором по відношенню до боржника у справі № 910/9445/16:

- ОСОБА_7 на суму 50 080,33 грн., з яких: 23 818,61 грн. вимоги першої черги, 17 047,51 грн. вимоги четвертої черги, 9 214,21 грн. шоста черга задоволення вимог кредиторів.

Зобов`язано ліквідатора внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.

Затверджено звіт ліквідатора арбітражного керуючого Гусара І.О. від 29.03.2021 про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, Новопечерський провулок, 19/3 , ідентифікаційний номер 16467237).

Ліквідувано банкрута Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, Новопечерський провулок, 19/3 , ідентифікаційний номер 16467237) як юридичну особу у зв`язку з банкрутством.

Дію мораторію припинено.

Провадження у справі про банкрутство №910/9445/16 закрито.

31 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому: 50 000 грн страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в межах ліміту відповідальності згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року по справі №607/697/15-ц; 8079,45 грн пені, нарахорваної за прострочення виплати суми страхового відшкодування згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року по справі №607/697/15-ц за період з 16 травня 2014 року по 14 січня 2015 року; 580,79 грн витрат на сплату судового збору згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року по справі №607/697/15-ц; 38 461,10 грн пені, нарахованої за прострочення виплати суми страхового відшкодування за період з 15 січня 2015 року по 18 вересня 2016 року; 79 674,96 грн інфляційних втрат за червень 2014 року вересень 2016 року; 3518,98 грн трьох відсотків річних за період з 16 травня 2014 року по 18 вересня 2016 року.

Встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

В силу положень частини першої та другої статті 41 вказаного Закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню, на строк не менше п`яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

За приписами частин першої-третьої статті 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Як вже зазначалось судом, заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року стягнуто з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 50 000 грн. страхового відшкодування та 8079,45 грн пені за час прострочення виплати страхового відшкодування з 15 травня 2014 року по 14 січня 2015 року, а також 580,79 грн витрат на сплату судового збору .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 у справі №910/9445/16 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та закрито провадження у справі.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором ПАТ «УСК «Гарант-Авто» - банкрута із грошовими вимогами, проте, під час провадження у справі про банкрутство у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

31 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату боргу згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року.

Відповідно до підпункту г. п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Встановлено та підтверджується сторонами, що відповідач виплатив позивачеві 50 000 грн для виконання зобов`язань за договором страхування № АЕ/2089176 від 02 квітня 2013 року.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 вказаного закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 закону №1961-IV, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вищезазначених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені Законом і договором страхування (зокрема, пеня, 3 % річних, інфляційні втрати) (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 та від 01.06.2016 у справі №910/22034/15).

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законами України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/9445/16 про банкрутство ПАТ «УСК «Гарант-Авто») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 зазначеного закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика, через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 цього Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 вказаного Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

Водночас преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 цього закону, пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена статтею 1166 Цивільного кодексу України, позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду.

Отже, в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідача в частині того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі №910/9445/16 відповідальність за порушення грошового зобов`язання вважаються повністю погашеними, а МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування.

Також, суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не вправі нараховувати та вимагати стягнення з МТСБУ інфляційних втрат та 3 % річних, з огляду на наступне.

МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Враховуючи наведене, для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закону) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих в силу Закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19.

Зважаючи на те, що позивач набув прав вимоги до відповідача зі сплати спірного страхового відшкодування, а також враховуючи оплату Моторним (транспортним) страховим бюро України лише тіла цього відшкодування, суд вважає доведеним факт заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача решти нарахованих в силу Закону сум компенсаційних виплат у розмірі 59 767,07 грн, з яких: 20 052,88 грн пені, 3518,98 грн 3 % річних та 36 195,21 грн розмір інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства.

Водночас у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог та відмовити у задоволенні позову на цій підставі.

З урахуванням наведеного, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При розгляді цієї справи суд встановив, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання за ліквідованого страховика щодо сплати пені, інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виплати страхового відшкодування.

Аналіз положень пунктів 2, 3 статті 20 та пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Тому, з урахуванням положень підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 521/15071/14-ц та від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.

Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.

З огляду на вищезазначене, твердження відповідача, викладені у відзиві про те, що строк позовної давності обраховується з моменту ДТП, а не з моменту визнання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» банкрутом, відхиляються судом.

Як зазначалось вище, судом встановлено факт ліквідації ПАТ «УСК «Гарант-Авто» ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі № 910/9445/16 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення позивачем з позовом у цій справі.

Відтак, початком перебігу строку позовної давності у даній справі є постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а саме 19 квітня 2021 року, тому звернення позивача щодо стягнення компенсаційних втрат, які складаються із пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено в межах строку загальної позовної давності.

Таким чином, зважаючи на законність та доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, беручи до уваги відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до цих вимог, а також враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 у даній справі, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом та судом, інші доводи відповідача, викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що з відповідача МТСБУ на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість у розмірі 59 767,07 грн, в тому числі: 20 052,88 грн пені, 36 195,21 грн інфляційних втрат та 3518,98 грн три проценти річних.

Крім того, на підставі вимог ч.1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. за подання позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_2 59 767 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 07 коп., в тому числі: 20 052,88 грн пені, 36 195,21 грн інфляційних втрат та 3518,98 грн три проценти річних.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_2 992,40 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, проспект Русанівський, 8, м. Київ, .

Повне рішення суду складено 07 вересня 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк