Справа № 344/7210/22
Провадження № 2/344/2445/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Підхомної Н.М., Кочержук З.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 158280 гривень. З тих підстав, що 10.12.2021 року між ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 та відповідачкою укладено договір про виконання робіт від 10.12.2021 року №12, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи в належній позивачці квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . При укладенні договору позивачка сплатила на користь відповідачки кошти в розмірі 180000 гривень. Станом на 01 квітня 2022 року в квартирі, з усього обумовленого сторонами обсягу ремонтно-оздоблювальних робіт, було виконано лише монтаж електропроводки, жодних інших обумовлених робіт не проведено. В квартирі знаходяться закуплені будівельні матеріали, а саме: шпаклівка (12 мішків), штукатурка рот банд (3 мішки), шпаклівка до швів (3 мішки), шпаклівка до швів (3 мішки), ґрунтовка (10 літрів), гіпсокартон (14 м. погон), профіль до гіпсокартону (100 м.погон), унітаз (1 шт). Загальна вартість виконаних робіт, відповідно до погодженого ними договору, становить 4900 гривень та матеріалів 16820 гривень, що разом становить 21720 гривень. Тому, просить стягнути 158280 гривень, як різницю між сплаченими коштами та вартістю виконаних робіт і матеріалів, а також понесені судові витрати.

Відповідач подала відзив на позов, за змістом якого позовні вимоги заперечила в повному обсязі. З тих підстав, що договір на виконання робіт підписано між нею та ОСОБА_5 , а не позивачкою. У договорі відсутнє зазначення, що ОСОБА_4 є представником ОСОБА_2 та діє в її інтересах. Відповідач вважає, що ОСОБА_2 не є належним позивачем, оскільки не є стороною договору підряду. Також, вказала, що 28.02.2022 року після повномасштабного вторгнення рф на територію України, в зв`язку з побоюванням за власне життя і здоров`я та працівників, закриттям будівельних магазинів відповідач направила лист про форс мажорні обставини із заявою про одностороннє розірвання договору, в якому просила вказати реквізити для повернення коштів, однак жодної відповіді від замовника не надходило. Зазначає, що позивач здійснює підміну понять «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання». Оскільки, згідно п.7.2 Договору строк його дії закінчується 01.04.2022 року, однак договір не містить зазначення строку протягом якого мають бути виконані ті чи інші роботи, замовник жодного разу не висловлював претензій з приводом порушення зобов`язань. Вказує, що експертний висновок №014/04-2022 від 26.04.2022 року не містить суми в розмірі 21720 гривень, в заключній частині наведено лише перелік робіт та їх вартість окремо, а також перелік закуплених матеріалів без зазначення вартості останніх, тому сума є явно не обґрунтованою. Відповідач зазначає, що ні позивачем ні її представником не надано жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом, доказів що вказана сума в розмірі 12000 гривень сплачена або підлягає сплаті. Вказує, що суд при визначені розміру витрат на професійну правову допомогу має врахувати критерії співмірності, розумності та справедливості. Вказує що позовна заява не є значною за обсягом, містить помилки та посилання на статті, які не регулюють спірні правовідносини. Щодо витрат на експертне дослідження відповідачем здійснено посилання на постанову КАС ВС від 16 грудня 2020 року у справі №824/647/19-а та вказано, що оскільки позивач замовляла експертизу до звернення до суду та за власною ініціативою, тому відсутні правові підстави для відшкодування таких витрат.

В подальшому відповідачкою також подано письмові пояснення за змістом яких повторно наведено аргументі про те, що у договорі не зазначено, що ОСОБА_4 є представником ОСОБА_2 , не вказано, що договір укладено в інтересах останньої. Вказує, що оскільки договір доручення подано суду не разом з поданням позовної заяви, суд не повинен брати до уваги даний доказ.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала, надала пояснення про те, що ОСОБА_4 є її хорошим знайомим, раніше вона проживала в м. Дніпро. Він погодився допомоги їй з ремонтом в придбаній квартирі в Івано-Франківську, оскільки проживав тут. Гроші вона передала ОСОБА_4 для оплати по договору з підрядником відповідачкою, яка мала зробити ремонт. Договір укладав ОСОБА_6 , оскільки він керував проведенням ремонтних робіт, вона його на це уповноважила. До правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайства не зверталась.

Відповідач в судове засідання не прибула, в письмових поясненнях вказала, що зважаючи на її незадовільний стан здоров`я просить суд проводити розгляд справи без її участі. В позові просила відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надав пояснення про те, що є товаришем позивачки, понад 25 років знайомий з нею. В 2020 році він порадив позивачці придбати квартиру в Івано-Франківську, оскільки тут житло дешевше ніж в Дніпрі. Позивач купила квартиру і захотіла робити в ній ремонт. Вказав, що він порадив скористатись послугами відповідачки. Вартість робіт було оцінено в розмірі 10000 доларів США, по курсу 27 гривень за 1 долар США на день передачі грошей. Договір він укладав виключно в інтересах позивачки, він не є замовником робіт. Квартира є власністю позивачки. 10.12.2021 року отримав від позивачки 100000 гривень, уклав договір з відповідачкою цього ж дня та передав кошти. 25.12.2021 року позивачка приїхала в Івано-Франківськ. Після зимових свят 2022 року відповідач обіцяла розпочати ремонтні роботи. На початку лютого відповідач повідомила, що потрібно ще гроші. Позивач передала йому гроші і він передав 80000 гривень відповідачці. Гроші передавав 23.02.2022 року. Перший місяць війни він не дзвонив до відповідачки через ситуацію в країні. Жодних ремонтних робіт не проводилось. Він зв`язувався з відповідачкою, просив повернути гроші за мінусом вартості робіт, які зроблено та матеріалів. Відповідач відмовилась повертати кошти, на початку квітня їй відправлено листа.

Заслухавши пояснення представника позивачки, позивачки, свідка, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з підстави неналежного виконання зобов`язань, що виникли за договором підряду.

10 грудня 2021 року укладено договір про виконання робіт між сторонами. В договорі вказано, що сторонами є замовник ОСОБА_6 , власник ОСОБА_2 та виконавець ОСОБА_3 . Предмет договору визначений розділом 1 «Загальні положення», згідно п.1.1. якого виконавець зобов`язалась виконати за завданням замовника роботи згідно додатку №1 «Технічне завдання», а замовник зобов`язався прийняти роботу. Також пункт містить графу щодо строку виконання робіт, який містить прочерки, тобто не заповнений.

Розділом 2 Договору визначено розмір та порядок оплати. Зокрема встановлено, що п.2.1 визначено, що всі кошти закупівель та оплату робіт замовник сплачує виконавцеві згідно Додатку №2 «Кошторис» в розмірі 277477 гривень. Згідно п.2.2. Договору сума коштів на матеріали і роботи надається виконавцю згідно додатку №2 «Кошторис» на протязі трьох місяців після 10 числа. Отримані кошти виконавець фіксує в додатку №2 цифрами, прописом та підписом і печаткою.

Розділом 5 договору визначено порядок дострокового розірвання договору.

Розділ 7 «Дія договору» містить п.7.2. згідно якого строк цього договору починає перебіг у момент визначений п.7.1. цього договору та закінчується 01 квітня 2022 року.

Згідно п.7.4. договір може бути розірвано тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою.

Сторонами підписано додаток №1 до договору №12 «Технічне завдання», яке містить 14 пунктів.

Всі вказані документи підписані ОСОБА_4 з зазначенням поруч з його прізвищем слова «представник».

Враховуючи умови договору з відсилкою в предметі договору на технічне завдання, то сторони погодили виконання наступних робіт на замовлення: закупівля матеріалів, зробити підлогове опалення - вибити в стяжці ходи на труби (кухня, ванна), зробити опалення на батареї (лоджія, спальня і рушникосушка у ванній), сітка на стіни і в ванній та рушничок в кухні, монтаж підвіконників, монтаж дверей, встановлення дзеркальної плитки, монтаж душу, унітазу, душової системи, покрутка гіпсокартонних рівних стель та шпаклювання і фарбування, розведення побутової води, розведення каналізації (а.с.7).

Сторонами підписано додаток номер 2 до Договору №2 «Кошторис». Який містить два розділи щодо робіт та щодо матеріалів. В кінцевій графі щодо вартості робіт визначено, що вартість всього:119770 гривень. В кінцевій графі щодо матеріалів вказано суму всього: 157701 гривень. Та визначено, що загальна сума становить 277477 гривень.

Сторінка 10 вказаного вище документу містить зазначення про отримання коштів 10.12.2021 року та 23.02.2022 року (а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Додаток №3 до Договору від 10.12.2021 року датований 28.03.2022 року підписано ОСОБА_7 , який містить додаткові умови, що не були передбачені сторонами при укладенні договору. Зокрема, містить розділи «форс-мажорні обставини», «Вирішення спорів», «Порядок оплати», «Продовження робіт», «Дострокове розірвання договору», «Інше» (а.с.17-19). За змістом вказаного документу, виконавець повідомила замовника про дострокове розірвання договору, посилаючись на форс мажорні обставини.

21 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір доручення. Предметом якого визначено, що повірений ОСОБА_4 зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: укласти від імені довірителя договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , предметом якого буде виконання останньою ремонтних робіт за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно висновку №014/04-2022 експертного дослідження, складеного 12 квітня 2022 року експертом Максимчином А.Д. викладеного висновок про те, що виходячи з результатів дослідження наданих технічних документів і результатів обстеження 1-но кімнатної квартири АДРЕСА_2 експерт робить висновок про те, що в період з грудня 2021 року до квітня 2022 року в вищезазначеній квартирі був проведений ремонт, в ході якого виконані ремонтні роботи в наступний об`ємах: роботи - електрика: розводка розеток, розводка вимикачів, укладення кабелю на світильники, розетки та вимикачі, монтаж додаткових автоматів, довбання утроб на електрику. Матеріали (невикористані в процесі ремонтних робіт: шпаклівка (12 мішків), штукатурка рот банд (3 мішки), шпаклівка до швів (3 мішки), грунтівка (10 літрів), гіпсокартон (14 листів), профіль до гіпсокартону (100 м/п), унітаз (1 шт).

04.05.2022 року позивачка направила відповідачці вимогу, за змістом якої повідомлено, що позивач погоджується на одностороннє розірвання договору про виконання робіт від 10.12.2021 року №12 та вимагає повернення сплачених коштів.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. ст. 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком, а також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Суд вважає, що спростованими є доводи відповідачки в тій частині, що замовником за договором є ОСОБА_4 , тому позивачки відсутнє порушене право, та що позивач є неналежним.

Оскільки, по-перше, безпосередньо в укладеному між сторонами договорі про виконання робіт ОСОБА_4 зазначено представником, як і зазначено це у всіх підписаних сторонами додатках. По-друге, вимог щодо визнання договору доручення недійсним відповідачкою не ставилось. По-третє предмет договору складають чітко визначені юридичні дії, які ОСОБА_4 і вчинив в інтересах ОСОБА_2 . А саме, уклав договір підряду за яким відповідач зобов`язалась виконати комплекс ремонтних робіт в квартирі, що є власністю позивачки.

Щодо долучення копії договору Доручення від 21 листопада 2021 року не на стадії подання до суду позовної заяви. Суд зазначає, що даний доказ відповідає критеріям статей 77,78,79 ЦПК України, містить інформацію щодо предмета доказування, а тому неприйняття його судом з формальних підстав було б порушенням принципу права на справедливий суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 837 ЦК України договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

За ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. ст. 525 - 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Зміст договору, відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстави для зміни і розірвання договору врегульовано ст.651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 № 910/2861/18 висловлено позицію, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Позивач не заявила вимогу про розірвання договору посилаючись на істотні порушення.

Згідно із ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно зі змістом ч. 2, 3 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору у судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

За ч. 5 ст. 653 ЦК якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачкою умови договору не виконуються, що підтверджується зокрема експертним висновком та поясненнями сторін.

Проте, суд зазначає, що позивачкою не ставилась вимога про розірвання договору про виконання робіт №12 від 10.12.2021 року.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу визначений статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

При цьому суд враховує, що за змістом поданих до суду документів, а саме Додатку №3 до Договору від 10.12.2021 року датованого 28.03.2022 року та вимоги від 19.04.2022 року сторони договору підряду дійшли взаємної згоди щодо припинення договору.

Окрім цього, жодна з сторін спору не заявляли про необхідність пролонгації договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Безпосередньо в п.4.1. додатку номер 3 до договору, складеного відповідачкою, нею визнано обставини отримання грошових коштів в грудні 2021 року та в січні 2022 року. Вказано на розірвання договору в односторонньому порядку виконавцем. Вказано на неможливість виконання зобов`язань.

Аналогічно в відзиві та поясненнях відповідач не заперечила факту отримання коштів, на сторінці три відзиву (а.с.54) відповідач повідомила суд про те, що була не в змозі виконати зобов`язання за договором починаючи з 24 лютого 2022 року, оскільки після початку війни в Україні, працівники виїхали за кордон, а будівельні магазини були зачинені.

Згідно ч. 1, 2 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно частини 2 статті 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом встановлено, що сторони домовились про попередню оплату, кошти сплачено.

Договором було визначено строк його дії, а саме п.7.1. встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання та закінчується 01 квітня 2022 року.

Позивачем було направлено відповідачу повідомлення про те, що вона погоджується на розірвання договору. Так, вимогу датовано 19.04.2022 року, тобто після закінчення дії договору. Позивач просила про повернення отриманого авансу у розмірі 158280 грн. (як різниці між сплаченим авансом та виключенням витрачених коштів на роботи по кошторису) протягом двох днів від дня отримання вимоги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення до листа.

Проте, неповернення відповідачкою вказаних грошових коштів у добровільному порядку стало підставою для звернення позивачки до суду заявленим позовом про стягнення коштів.

Отже, як з`ясовано судом, позивачем фактично заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати (авансу) у розмірі 158 280 гривень, які за своєю суттю є вимогами про повернення виконаного стороною у зобов`язанні, що регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України. Тобто, спірні правовідносини між сторонами в даному випадку регулюються саме положеннями глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави".

Наразі, як встановлено судом, у зв`язку із закінченням дії договору договірні правовідносини між сторонами припинились.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 631 ЦК України після закінчення строку договору сторони відповідають за порушення договору, яке мало місце під час дії договору.

Припинення договору має наслідком припинення існування прав і обов`язків його учасників, які складають зміст договору. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Припинення договірного зобов`язання свідчить про зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Так, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Поряд цим слід зазначити, що необхідність в поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору (до його повного виконання). Якщо одна сторона своє зобов`язання до цього належне виконала, таке виконання втрачає правову підставу. В цій частині визначається, що сторона договору не має права вимагати повернення того, що було виконане сторонами за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а суб`єкту, який вже втратив статус сторони договору. Аналогічно і обов`язок повернення несе не сторона договору, а суб`єкт, який мав такий статус у минулому. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Так, в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, внаслідок закінчення строку дії договору (тобто 01.04.2022 року) відпали підстави для виконання відповідачкою зобов`язань за цим договором (ч. 1 ст. 631 ЦК України), відповідно з вказаного моменту отримані відповідачкою на виконання договору спірні кошти є такими, що утримуються нею без достатніх правових підстав. Адже, відповідачем не були виконані відповідні роботи на вказану суму.

Отже, виходячи з викладеного та з огляду на припинення укладеного між сторонами договору, на виконання якого позивачем було передано спірну суму, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність повернення відповідачем спірної суми коштів. Адже, підставою для передання через представника позивачем попередньої оплати (авансу) на спірну суму був укладений сторонами вищевказаний договір підряду (договору про виконання робіт №12 від 10 грудня 2021 року), який встановлював відповідне право позивача. Однак, у зв`язку із припиненням цього договору відбулось безпідставне набуття грошових коштів відповідачем. Тобто підстава, на якій відповідач набула вказані кошти, відпала, а на спірну суму цих коштів відповідачкою не були виконані обумовлені вказаним договором роботи, тим самим отриману відповідачкою передоплату не освоєно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про виникнення у відповідачки зобов`язання повернути позивачці спірну суму грошових коштів в розмірі 158 280 гривень.

Доводи відповідачки щодо того, що в позовній заяві вказано на норми матеріального права, що не регулюють спірні правовідносини, зокрема ст.1046-1047,1049 ЦК України жодним чином не спростовують доводів та аргументів позовної заяви. Оскільки, згідно неодноразово викладеної правової позиції Верховного Суду визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання зобов`язань, їх відповідність умовам договором. Таким чином, визначення правової природи спірних правовідносин та визначення норм матеріального права, що підлягають застосуванню є прерогативою суду, а не сторони спору.

Ті обставини, що позивачем не були наведені відповідні правові підстави для стягнення спірної суми коштів, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі N 910/3907/18 (провадження N 12-46гс19). Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Щодо посилань Відповідача на настання форс-мажорних обставин із посиланням на лист ТПП України №2204/02.0-7.1. від 28.02.2022, суд зазначає наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо (частина друга ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Цивільний кодекс України не містить поняття "форс-мажор", але ст. 617 Цивільного кодексу України підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначає випадок або непереборну силу.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З наведеного випливає, що будь-яка обставина вважається форс-мажорною не взагалі, а відносно певного зобов`язання конкретного суб`єкта.

Обставина визнається форс-мажорною, якщо відповідає одразу таким ознакам:

1) має надзвичайний характер (має винятковий характер і перебуває за межами впливу сторін);

2) є непередбачуваною (її настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настання зобов`язання або до настання податкового обов`язку);

3) є невідворотною, тобто це неминучість події/ подій і/або її/їх наслідків;

4) є причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією та неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Суд звертає увагу, що збройний конфлікт, війна дійсно можуть бути обставинами непереборної сили, але тільки в тому випадку, коли вони відповідають всім чотирьом наведеним ознакам.

Збройна агресія російської федерації не є форс-мажорною обставиною відносно зобов`язання з виконання робіт, якщо відсутня така ознака, як причинно-наслідковий зв`язок між військовою агресією та неможливістю проведення робіт.

Виданий Торгово-промисловою палатою України 28.02.2022 лист № 2024/02.0-7.1 не є безумовним підтвердженням форс-мажорної обставини, а містить лише інформацію про те, що військова агресія російської федерації може вважатися форс-мажорною обставиною, якщо внаслідок неї стало неможливим виконання певного зобов`язання.

Такий лист не є підтвердженням форс-мажорної обставини, оскільки згідно діючого законодавства форс-мажорні обставини підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати України, що видається за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідні) з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин (ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні").

Такий сертифікат Відповідач суду не надала.

Суд звертає увагу, що м. Івано-Франківськ та Івано-Франківська область не є територією проведення активних бойових дій.

Отже, відповідач не звільняється від відповідальністю за невиконання зобов`язання.

Доводи позивачки, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростувала.

Таким чином, в матеріалах справи міститься достатній обсяг доказів, надаючи якісну оцінку яким суд беззаперечно дійшов висновку щодо їх належності, допустимості, достовірності, а у своєму взаємозв`язку достатності, щоб стверджувати про те, що у правовідносинах, які виникли між позивачем в якості замовника та відповідачем в якості підрядника в особі фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_3 у відповідності до вимог цивільного законодавства не виконала взяте на себе зобов`язання щодо виконання певної роботи.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Тому витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову до суду в розмірі 1582,80 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно рахунку №026 від 26 квітня 2022 року вартість з послуги проведення експертного дослідження згідно договору від 12.04.2022 року становить 7000 гривень.

Тому витрати на проведення експертизи, в заявленому розмірі підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В свою чергу, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Представником ОСОБА_2 в суді був адвокат Тугай Іван Михайлович, згідно договору про надання правової допомоги №09/222 від 11 квітня 2022 року.

Згідно розділу 3 договору визначено, що гонорар за послуги складає фіксовану суму в розмірі 12000 гривень за представництво інтересів в суді першої інстанції.

Відповідач в відзиві заперечила стягнення витрат, вказала, що оскільки адвокатом позивача не подано детального опису робіт та в зв`язку з не співмірністю складності справи і обсягу фактично наданих робіт вимогу вважає необґрунтованою.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, викладено висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

В свою чергу, за змістом цивільно-процесуального закону суд позбавлений можливості зменшувати обґрунтований розмір витрат на професійну правову допомогу за власної ініціативи. Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат. Просила в витратах відмовити в повному обсязі, що не є клопотанням про зменшення витрат.

Суд вважає заявлені витрати в розмірі 12000 гривень є співмірними з складністю справи.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 12, 13, 15, 16, 237, 526, 570, 610, 615, 626, 628, 629, 837, 843, 1000-1006, 1212 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 137, 141, 259, 263, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 158 280 (сто п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят) гривень.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 судові витрати: 1582,80 гривень витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду, 7000 гривень витрат на проведення експертизи та 12000 гривень витрат на професійну правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя Бабій О.М.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 жовтня 2022 року.