ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4981/22
провадження № 2/753/4763/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

Позов обґрунтований такими обставинами. З 2017 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але їх спільне життя не склалося, у зв`язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2021 шлюб між ними розірвано. У шлюбі у подружжя народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем, якому постійно допомагає його мати ОСОБА_4 . Наразі, у квартирі за місцем реєстрації позивача та його сина робиться ремонт для покращення умов проживання, тому з грудня 2021 вони проживають у квартирі, що належить позивачу на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 , яка повністю облаштована якнайкраще для належних умов проживання його сина. В свою чергу відповідачка весь цей час опікувалась лише своїм сином від першого шлюбу, не приділяючи такої уваги ОСОБА_3 . У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24.02.2022 було введено воєнний стан, а на території України були розпочаті бойові дії. Відповідачка зі своїм старшим сином покинула територію України і наразі знаходиться у Польщі. З урахуванням небезпечної ситуації, що наразі склалась, позивач змушений був на певний час виїхати з сином в іншу область, для забезпечення його безпеки, здоров`я і спокою. Однак під час таких поїздок йому необхідно щоразу пояснювати представникам органів влади, чому з ним малолітня дитина без матері. Відтак, вказане рішення суду йому необхідне для належного підтвердження правомірності таких дій.

Позивач має роботу, самостійний дохід та створив для дитини належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку. Позивач посилається на те, що він може гарантувати стабільне проживання дитини, забезпечити йому почуття любові та безпеки, а тому визначення місця проживання дитини з ним буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Ухвалою від 08.06.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 11.08.2022.

11.08.2022 від відповідача в особі представника ОСОБА_6 через канцелярію суду надійшла заява про визнання позову.

В підготовчому засіданні 11.08.2022 суд долучив надані позивачем додаткові докази, зобов`язав сторону позивача надати суду копію шлюбного договору, вислухав заяву представника відповідача ОСОБА_6 про визнання позову, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 29.08.2022.

17.08.2022 позивач надав до суду висновок щодо розв`язання спору від органу опіки та піклування передбачений статтею 19 Сімейного кодексу України.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, від відповідача жодних заяв та клопотань не надійшло.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 з таких підстав.

Відповідно до положень статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання даного спору, відповідно до якого вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком.

Зі змісту даного висновку вбачається, що після розірвання шлюбу сторін їх малолітня дитина проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач має самостійний дохід, будь-яких компрометуючих даних щодо нього немає. Обстеженням умов проживання дитини встановлено, що батько створив для нього належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку, при цьому мати ОСОБА_2 має можливість безперешкодно відвідувати дитину та брати участь у його вихованні.

Правовими підставами для задоволення позову є положення сімейного законодавства України, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та норми міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 Сімейного кодексу України визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 141 Сімейного кодексу України закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 безумовно визнала позов і таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і за внутрішнім переконанням суду відповідає інтересам дитини, яка залишається проживати у звичному для неї соціально-підтримуючомусередовищі в умовах стабільності і безпеки, суд вбачає підстави для визначення місця проживання дитини з батьком - позивачем по справі.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Керуючись статтями 200, 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 496,20 гривень.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) Ѕ частину судового збору, що становить 496,20 гривень, сплаченого згідно квитанцій № 5160-8266-6481-1833 від 06.05.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: