ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3977/22 Справа № 203/3072/20 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романенка Петра Валерійовича на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненими умов іпотечного договору та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання умови Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8) іпотечного договору № 7-14/ІП, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513, такими, що припинили свою дію, а також недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 - в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513.

В обґрунтування позовних вимог (т.1. а.с. 1-19), позивач зазначала про те, що 28.08.2020 року вона отримала поштою від ТОВ «ФК «Інвент» повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором забезпечення від 07.08.2020 року № КПД-513-201/210-П, в якому її було повідомлено про відступлення прав вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Інвент» (який нині є новим кредитором позивача). Також від нового кредитора позивачу надійшла вимога про усунення порушення від 07.08.2020 року № КПД-513-201/20-В, в якій ТОВ «ФК «Інвент» як новий кредитор вимагає погасити заборгованість за кредитним договором від 25.03.2008 року № 7/14-Ф в сумі 7332810,65 грн, а також погрожує, що в разі несплати ОСОБА_1 зазначених коштів ТОВ «ФК «Інвент» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, в тому числі шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі.

Окрім вищезазначеного, позивач також вважає, що ТОВ «ФК «Інвент» ігнорує положення пп. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє кредитодавцю у позасудовому порядку вимагати повернення кредиту, та має намір в позасудовому порядку, поза обов`язковим судовим контролем, тобто свавільно, вимагати повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачем стверджується про те, що кредитний договір від 25.03.2008 року № 7/14-Ф та іпотечний договір № 7-14/ІП від 25.03.2008 року були укладені ОСОБА_1 з ЗАТ «Сведбанк Інвест», а ПАТ «Дельта Банк» не було стороною вказаних договорів, від ЗАТ «Сведбанк» до неї ніколи не надходило повідомлень про відступлення прав вимоги за вказаними договорами до ПАТ «Дельта Банк». При позивач зазначає, що раніше ПАТ «Дельта Банк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, але рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2015 року, справа № 203/1530/14-ц, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Однією з підстав відмови у позові стала недоведеність ПАТ «Дельта Банк» набуття прав вимоги до ОСОБА_1 . Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 23.10.2015 року.

Позивач також вважає, що ПАТ «Дельта Банк» не було кредитором ОСОБА_1 та стороною договорів від 25.03.2008 року, тому воно не мало права відчужувати ТОВ «ФК «Інвент» права вимоги до ОСОБА_1 по вказаним договорам. Отже, на думку позивача, вказаний договір про відступлення прав вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К в частині, що стосується відчуження прав вимоги до ОСОБА_1 , суперечить законодавству, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, та може бути визнаний недійсним, бо лише кредитор може передавати права вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2021 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі (т.2 а.с.28-35).

Позивач не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.2. а.с.46-52).

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі, будучи повідомленими належним чином, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» () та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були укладені кредитний договір № 7/14-Ф та іпотечний договір № 7-14/ІП (а.с.11-16 Том І).

Умовами Розділу 1 пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф передбачено, що банк надає позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених договором, позичальник зобов`язується одержувати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки, визначені у графіку погашення кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені договором; розмір кредиту 157000,00 доларів США; строк кредитування: строк одержання кредиту 25.03.2008 року, строк повернення кредиту: з квітня 2008 року відповідно до графіку погашення кредиту з датою повного повернення 24.03.2028 року; процентна ставка за користування коштами кредиту: 13 відсотків річних; цільове призначення кредиту: придбання квартири будівельний номер 10.5, загальною площею 124,9 кв.м, розташованої на 10 поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будівельна адреса: АДРЕСА_2 .

Умовами Розділу 5 пункту 5.1 підпункту 5.1.1. кредитного договору визначено, що за домовленістю сторін забезпеченість виконання зобов`язань за договором є обов`язковою умовою договору; виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується: іпотекою майнових прав ОСОБА_1 по договору № 03/1077 від 25.03.2008 року на квартиру будівельний номер 10.5, загальною площею 124,9 кв.м, розташованої на 10 поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будівельна адреса: АДРЕСА_2 , право власності на яку виникне у ОСОБА_1 в майбутньому, за договором іпотеки, що укладається між банком і ОСОБА_1 , та посвідчується нотаріально не пізніше 25.03.2008 року (а.с.11 Том І).

Відповідно до умов Розділу 1 пункту 1.1, Розділу 4 пунктів 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8 іпотечного договору від 25.03.2008 року № 7-14/ІП, 1.1. іпотекодавець як боржник передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку (забезпечення виконання зобов`язань нерухомим майном) предмет іпотеки, визначений розділом 2 іпотечного договору на забезпечення наступних зобов`язань позичальника, що випливають із кредитного договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, який укладено між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), та згідно з яким, кредитодавець надає позичальнику право користуватися кредитом у доларах США у розмірі 157000,00 доларів США, що надається кредитодавцем для придбання нерухомості під проценти. Вказаний договір містить, зокрема такі положення:

«4.1. Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку» та (або) іпотечним договором, а також, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором ці зобов`язання не будуть виконані, а саме: при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів за користування кредитом, та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до кредитного договору; та (або) при несплаті або частковій несплаті в строк сум комісій, пені та (або) штрафів, а також в інших випадках невиконання умов кредитного договору. У зазначених випадках іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності інших застав (іпотек) та інших видів забезпечення виконання зобов`язань за іншими договорами, укладеними з кредитодавцем за кредитним договором, без додержання будь-якої черговості.

Сторони домовились, що документами, які підтверджують наявність випадків, передбачених цим пунктом є виписки по відповідних рахунках з обслуговування кредиту, відкритих за кредитним договором в ЗАТ «Седбанк Інвест», або інші документи, які підтверджують настання випадків, з якими пов`язується момент виникнення права звернути стягнення на предмет іпотеки.

4.2. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за умови додержання ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя одним із наступних способів:

4.2.1. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

4.2.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

4.3. У разі застосування іпотекодержателем пункту 4.2 іпотечного договору:

4.3.1. іпотекодавець протягом трьох робочих днів з дати, у яку іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (визначається відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), зобов`язаний передати іпотекодержателю на його вимогу технічну та іншу документацію на предмет іпотеки, необхідну для реєстрації за іпотекодержателем права власності на нього або укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки;

4.3.2. на вимогу іпотекодержателя у строк, доведений у письмовій формі іпотекодержатель, але не раніше дати, у яку іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний вивільнити предмет іпотеки та забезпечити його вивільнення орендарями (наймачами);

4.3.3. іпотекодержатель протягом трьох робочих днів після реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки або після укладення з покупцем предмету іпотеки та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зобов`язаний надати іпотекодавцю завірену копію документу, що свідчить про перехід права власності.

4.4. У разі припинення основного зобов`язання іпотекодержатель на вимогу іпотекодавця зобов`язаний зробити напис про це на примірниках іпотечного договору, що належать іпотекодержателю та іпотекодавцю, та посвідчити його печаткою.

4.5. Зазначене у пункті 4.2. іпотечного договору є застереженням про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідним і достатнім для звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки. Визначені сторонами способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю: або запропонувати іпотекодавцю укласти та посвідчити нотаріально окремий договір про позасудове врегулювання, або застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису чи до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Після одержання виконавчого документу предмет іпотеки може бути реалізовано за згодою сторін обраним ними способом, а при недосягненні такої згоди предмет іпотеки реалізується у процесі виконавчого провадження.

4.7. Якщо у разі реалізації предмету іпотеки через прилюдні торги вони будуть оголошені такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити предмет іпотеки за собою за початковою ціною.

4.8. Всі витрати, пов`язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, в повному обсязі покладаються на іпотекодавця.

Відповідно до Розділу 6 пункту 6.1. іпотечного договору, іпотека за іпотечним договором діє до припинення основного зобов`язання; іпотека припиняється також на підставах, передбачених Законом України «Про іпотеку» (а.с.15-16 Том І)».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд в тому числі виходив із того, положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається позивач, не врегульовують підстави припинення дії умов іпотечного договору в частині узгодженого сторонами порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, а також послався на те, що сторони договору, укладаючи договір на власний розсуд, передбачили умови договору, якими визначаються їхні взаємні права та обов`язки щодо предмета договору, та які становлять зміст зобов`язання.

Разом із тим, абз. 1 ч. 11, абз. 2 п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент укладення кредитного та іпотечного договорів 25.03.2008 року) визначено, що у разі якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Також цією статтею вказаного Закону передбачено, що кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (п. 7 ч. 11 ст. 11).

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про іпотеку» законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Згідно із статтею 42 Конституції України Держава захищає права споживачів.

Іпотечний договір за своєю правовою природою є забезпечувальним договором направленим на виконання основного зобов`язання. В даному випадку основним зобов`язанням є зобов`язання, що виникає на підставі кредитного договору.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 1.1. розділу 1 іпотечного договору від 25.03.2008 року № 7-14/ІП, 1.1. іпотекодавець як боржник передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку (забезпечення виконання зобов`язань нерухомим майном) предмет іпотеки, визначений розділом 2 іпотечного договору на забезпечення наступних зобов`язань позичальника, що випливають із кредитного договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, який укладено між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник).

Отже, враховуючи те, що основним зобов`язанням є саме кредитний договір, то положення передбачені абз. 2 п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент укладення кредитного та іпотечного договорів 25.03.2008 року), безпосередньо впливають на порядок та особливості виконання зобов`язання за ним.

Як вже було вище зазначено, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент укладення кредитного та іпотечного договорів 25.03.2008 року), передбачено, що кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Цивільним кодексом України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257).

Колегія суддів зазначає, що умовами укладеного кредитного договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф не передбачено збільшеного строку позовної давності. Отже на правовідносини за цим договором поширюється загальний строк позовної давності.

Європейським судом з прав людини неодноразово констатовано, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51). Аналогічну думку поділяє і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.10.2015 року, справа № 203/1530/14-ц встановлено, що станом на 16.01.2014 року у позивача в даній справі, ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором № 7/14-Ф від 25.03.2008 року в сумі 1245003 грн. 75 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1021851 грн. 42 коп., заборгованості за відсотками в сумі 223152 грн. 33 коп. (т.1 а.с.19).

При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач на одну із підстав своїх доводів посилається на те, що нею зобов`язання із оплати процентів та погашення тіла кредиту, відбулось на початку 2009 року. Тому, як вбачається із викладеної в позовній заяві позиції позивача, строк позовної давності за вимогами які виникають на підставі кредитного договору № 7/14-Ф від 25.03.2008 року сплив на початку 2012 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким способом відліку строку спливу позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями пункту 5 частини 3 статті 178 ЦПК України унормовано, що відзив повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Дана норма права цілком узгоджується із змістом ч.5 ст.81 ЦПК України відповідно до якої докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що порушення зобов`язання за кредитним договором № 7/14-Ф від 25.03.2008 року було триваючим та відповідачу - ПАТ «Дельта Банк» про нього було відомо, щонайменше з 16.01.2014 року.

Таким чином загальновстановлений строк позовної давності тривалістю у три роки сплив 17.01.2017 року.

З наведеного вбачається, що в період з моменту укладення кредитного договору № 7/14-Ф від 25.03.2008 року та по момент спливу строку позовної давності 17.01.2017 року була чинною редакція п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, на яку посилається позивач.

Як вже зазначалось вище, іпотечний договір є забезпечувальним договором направленим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Оскільки, строк звернення стягнення основного зобов`язання у позасудовому порядку сплив 17.01.2017 року, а кредитодавцю забороняється, у позасудовому порядку, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (п. 7 ч. 11 ст. 11), то і положення іпотечного договору від 25.03.2008 року № 7-14/ІП, якими визначені застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема викладені у пункті 4.2. іпотечного договору) є такими, що не відповідають суті законодавчого регулювання правовідносин в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ в редакції чинній з моменту укладення кредитного договору та по момент спливу строку позовної давності.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже із спливом строку звернення за стягненням основного зобов`язання у позасудовому порядку, спливає і право на позасудове врегулювання здійснення стягнення на предмет іпотеки.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому повинно ґрунтуватися судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).

Одним із елементів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Відсутність ясності приписів, зокрема через постійну їхню зміну, скасування, визнання протиправними, нечинними, може негативно вплинути на гарантування їх однакового застосування та на захист адресатів цих приписів від свавілля.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07,§ 39), «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)). Вказане стосується і тих ситуацій коли виникає спір із припинення окремих правовідношень на підставі дії одного із законодавчих актів, який є суперчливим порівняно із іншим актом такої ж сили.

Колегією суддів береться до уваги те, що позивач звертаючись із позовною вимогою про визнання такими, що припинили свою дію умов Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8) іпотечного договору № 7-14/ІП, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513, обрав належний спосіб захисту, які за своєю правовою суттю відповідає способу захисту, передбаченому п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, а саме припинення правовідношення. При цьому колегія суддів зауважує, що позовна давність не припиняє існування цивільного права чи інтересу. Її сплив (за умови подання боржником у спорі заяви про її застосування) може бути лише перешкодою для захисту цього права та інтересу судом, якщо є підстави для задоволення відповідного позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.12.2018 р. у справі N 399/142/16-ц зазначила, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначити, чи є такий спосіб ефективним: вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення повинна гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання такими, що припинили свою дію умов Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8) іпотечного договору № 7-14/ІП, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 - в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами договору про відступлення права вимоги № 2300/К від 06.08.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (т.1 а.с.131-136)

Отже, сторонами зазначеного договору є юридичні особи, а предметом договору є здійснення господарської діяльності, зокрема відступлення прав вимоги за зобов`язаннями які виникли в результаті господарської діяльності сторони договору.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Дана норма права кореспондується із змістом ч.1 ст.45 ГПК України згідно якої сторонами в судовому господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

З наведених положень законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 - в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513 не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 15 квітня 2020 року прийнятій у справі № 175/660/17, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог, не врахував зазначені норми процесуального права та висновки Верховного Суду, і не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту частини другої статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла до висновку скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження в даній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 - в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2021 року з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374,376,377,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2021 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Визнати умови Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8) іпотечного договору № 7-14/ІП, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513, такими, що припинили свою дію.

Закрити провадження щодо частини позовних вимог, а саме позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 - в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 25.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовною вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида