ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2924/22 Справа № 204/6686/21 Головуючий у першій інстанції: Токар Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИТИ:

У вересні 2021 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування поданої заяви, заявник вказав на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 10.07.1989 року по 06.07.1995 рік був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Постійне проживання ОСОБА_1 на території України також підтверджується копією Форми «А» та копіями з трудової книжки. З метою оформлення паспорту громадянина України у зв`язку з втратою паспорта зразка СРСР, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, на що йому було повідомлено про необхідність отримання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Для належного оформлення документів і отримання паспорта громадянина України, виникла необхідність в судовому порядку підтвердити, встановити факт постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року на підставі наданих документів. Тому, ОСОБА_1 просив встановити факт постійного проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 рокув задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та змісту заяви, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до копії довідки Соціального-побутового управління ДП Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 19.07.1981 року по 06.07.1995 року, що також підтверджується копією Форми А (а.с. 6).

Згідно копії трудової книжки, заведеної на ім`я ОСОБА_1 , заявник з 1973 по 2007 рік працював на ДП Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова; у період з 26.11.1975 по 13.12.1977 перебував на службі у Радянській Армії. Зокрема, станом на 24 серпня 1991 року позивач працював на вказаному підприємстві (на той час підприємство мало назву Південний машинобудівний завод) на посаді токаря другого розряду.

З посвідчення з Центру обліку бездомних осіб №88 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в центрі обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання і місце проживання/місце перебування якої може бути зареєстровано за юридичною адресою по АДРЕСА_2 . Дата видачі 21.07.2021 по 20.09.2021 (а.с. 12).

ОСОБА_1 в суді першої інстанції був допитаний як свідок та пояснив суду, що проживав в м.Комунарець до 3-х років, потім переїхав до Вінницької області, с.Новоселівка та проживав там до 1973 року, після цього, приблизно в 17 років переїхав проживати до м.Дніпро для працевлаштування на ЮМЗ у тракторний цех. З 1975 року був призваний до служби в армії, після якої повернувся до м.Дніпро та продовжив працювати на ЮМЗ, у 1982 році одружився з ОСОБА_3 , з якою перебував у шлюбі 5 років, від шлюбу має доньку ОСОБА_4 , яка мешкає у Вінницькій області. З 1989 по 1991 р.р. проживав у гуртожитку в м.Дніпро, паспорт громадянина України не отримував у зв`язку з житловими проблемами.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Абзацом 1 п. 1 та абзацом 2 п. 4 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України №215/2001 від 27 березня 2001 року (далі по тексту - Порядок), передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Підпунктами «а» та «б» пункту 7 Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що надані суду докази дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року; приймаючи до уваги, що встановлення вищезазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право щодо отримання паспорту громадянина України; враховуючи, що іншим шляхом, окрім звернення до суду з даною заявою, вирішити порушене заявником питання неможливо, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 доведено факт постійного його проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

При цьому зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України 24 серпня 1991 року має правове значення для заявника, оскільки в іншому порядку він не може встановити вказаний факт.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова