РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.11.2018 він позичив відповідачу гроші в сумі 14170 грн, які відповідач зобов`язався повернути до 05.12.2018 року.

Відповідно до умов договору позики, відповідач зобов`язався сплатити 5% за кожні 30 днів користування позикою. Також у разі несвоєчасного повернення коштів, відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 5000 гривень.

Оскільки відповідач у зазначений термін грошей не повернув, тому позивач просить стягнути із відповідача на його користь 44676 грн боргу за договором позики.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги визнав частково в розмірі 10570 гривень. Пояснив, що він повернув позивачу борг в сумі 3600 гривень, однак не має документів на підтвердження даної обставини. Оскільки частину боргу повернув, тому залишок становить 10570 гривень. Не визнає вимоги в частині сплати 5% за кожні 30 днів користування позикою та штраф за несвоєчасне користування позикою в сумі 5000 гривень.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позикових відносин підтверджується наявним у ОСОБА_2 оригіналом розписки ОСОБА_1 .

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Із дослідженого змісту розписки вбачається, що 26.11.2018 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 гроші в сумі 14170 грн, які останній взяв у борг і зобов`язався повернути до 05.12.2018 року.

Тобто даний документ підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , оскільки він містить умови про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 коштів за договором позики, зобов`язання повернути ці кошти до 05.12.2018 та дату їх отримання.

Відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б спростували факт передання йому позивачем зазначених у розписці коштів та їх отримання, а також написання ним цієї розписки.

Також не доведено, що дана розписка написана ОСОБА_1 не добровільно, а під тиском.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Така правова позиція була викладена неодноразово як у постановах Верховного Суду України (постанова від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12), а також у постановах Верховного Суду (від 12.11.2020 № 154/3443/18 (61-6026св20 та інших).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 26.11.2018 року.

Із змісту цієї розписки вбчається, що у ній відсутні відомості про повернення відповідачем 14170 гривень.

Також суду не надано інших документів, котрі б підтверджували, що отримана у позику сума повернута відповідачем повністю, або як стверджував відповідач частково у розмірі 3600 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак відповідач частково визнаючи вимог позивача, всупереч наведених норм, не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про невиконання відповідачем зобов`язання про повернення цих коштів позивачу та наявність у відповідача перед позивачем вказаної заборгованості за цим договором.

З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, а також відсутність інших документів, котрі б підтверджували поверення коштів, свідчить, що боргове зобов`язання по договору позики від 26.11.2018 не виконано.

Із змісту договору позики вбачається, що кошти надані відповідачу під 5 % за кожні 30 днів користування позикою. Також погоджено сторонами договору, що у випадку несвоєчасного повернення позики відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 5000 гривень.

Оскільки відповідач на день подання позовної заяви, тобто 26.11.2021, не повернув кошти за договором позики і з 26.11.2018 по 26.11.2021 користується позикою, тому відповідно до умов договору він зобов`язаний сплатити позивачу 25506 грн (36 по 30 днів х 708,50 грн), що становить 5% за кожні 30 днів користування позикою та 5000 грн штрафу, оскільки кошти не повернув у визначений договором строк.

Таким чином, судом встановлено, щовідповідач не виконавши зобов`язання по умовах договору позики має заборгованість перед позивачем за цим договором в розмірі 44676 грн, які підлягають стягенню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 610, ч.1 ст. 625, 1046, ч.2 ст. 1047, ч.1 ст. 1048, ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 44 676 (сорок чотири тисячі шістсот сімдесять шість) гривень боргу за договором позики від 26.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_2 .

Головуючий: /підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук