ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4084/22

Провадження № 22-ц/4820/1160/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Журбіцький В.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/4084/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2022 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 03.12.2009 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 25000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 26.01.2022 виникла заборгованість у розмірі 32560,02 грн, з яких: 26274,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 26274,84 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6285,18 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 32560,02 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.12.2009 станом на 26.01.2022 та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Банк посилається на те, що відповідачем крім Анкети-заяви було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вказано пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% в місяць (30% річних), визначено розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за кредитне обслуговування, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості, умова щодо сплати штрафу при порушенні строків платежів понад 30 днів. Тобто, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафу) були належним погоджені з відповідачем при укладені Договору.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку зазначивши, що надані Банком витяги з Умови та правил надання банківських послуг та тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не підписані позичальником. Проте, суд не звернув уваги, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній ОСОБА_1 заяві, а також довідці про умови кредитування.

Також суд прийшов до помилкового висновку про те, що у відповідача відсутня заборгованість оскільки сума коштів, що вносилась на погашення заборгованості, перевищує суму фактично отриманих позичальником кредитних коштів. Адже, суд не врахував, що кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами, тому в силу вимог ст.ст. 534, 1048, 1054 ЦК України останній повинен сплатити проценти за користування кредитом за весь цей період, а також неустойку. А підстави вважати укладений між сторонами Договір безпроцентним відсутні, на що суд уваги не звернув.

Зважаючи на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2022 року витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 03.12.2009 ОСОБА_1 з врахуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць (30% річних) та сплачених ним коштів в погашення заборгованості по відсотках у вказаному розмірі станом на 26.01.2022.

05.08.2022 на адресу суду від Банку надійшла заява зі змісту якої вбачається, що позивач не може надати розрахунок за вказаною відсотковою ставкою у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Правила надання банківських послуг ПриватБанку не є складовою кредитного договору, так як не містять підпису відповідача, а щодо наданих відповідачеві коштів за кредитним договором, то відсутні підстави для їх стягнення, оскільки такі кошти були повернуті Банку.

Разом з тим, судова колегія не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині підстав відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, виходячи із наступного.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір 03 грудня 2009 року, що підтверджується письмовою заявою, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем.

У цій заяві ОСОБА_1 засвідчив, що ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, що були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, і виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» (а.с. 18).

Також, як вбачається із матеріалів справи, до позову Банком надано Заяву позичальника, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг; розрахунки заборгованості; виписку по рахунку ОСОБА_1 ; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана ОСОБА_1 , сторонами узгоджена базова процентна ставка за кредитом в розмірі 2,5% на місяць (а.с.19).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що у заяві ОСОБА_1 від 03.12.2009 сторонами узгоджено умови кредитування: вид кредиту, розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування та розмір штрафів за порушення строків погашення заборгованості.

Разом з тим, із поданої Банком заяви від 05.08.2022 вбачається, що позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що за умови нарахування відсотків в розмірі 2,5% на місяць відповідно до умов укладеного договору з ОСОБА_1 у останнього наявна заборгованість за простроченими відсотками в сумі 6285,18 грн.

Як слідує із розрахунків заборгованості за договором №б/н від 03.12.2009 за період з 07.12.2009 по 29.08.2014 заборгованість позичальника по простроченим відсотках нараховувалася Банком за відсотковою ставкою 30 % річних, а з 01.09.2014 по 26.01.2022 відсотки нараховувались за базовою відсотковою ставкою відповідно 34,80 % , 43,20 % річних та 2,90 %, 3,60 %, 3,50 %, 3,40 % в місяць, тобто в порушення умов кредитного договору № б/н від 03.12.2009, що не відповідає умовам договору, а Умови та Правила надання банківських послуг, що не підписані ОСОБА_1 , не можуть вважатися складовою кредитного договору.

Оскільки у суду відсутні спеціальні знання для визначення суми відсотків виходячи з розміру відсоткової ставки 2,5% в місяць, що узгоджено сторонами при укладенні кредитного договору з врахуванням періодичного виконання позичальником своїх зобов`язань та ненадання Банком відповідного розрахунку для підтвердження суми нарахованих відсотків саме розмірі 2,5% в місяць, що є необхідним для математичного визначення наявності розміру заборгованості, тому судова колегія вважає, що у задоволенні вимоги Банку про стягнення із відповідача 6285,18 грн заборгованості за нарахованими відсотками слід відмовити.

Тому, позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам не підлягають задоволенню з підстав саме недоведеності наявності заборгованості.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим відсоткам з підстав не укладення між сторонами кредитного договору на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами та невірно застосовано висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 22.07.2020 по справі №189/2109/18, від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 06.05.2020 по справі №358/384/19, від 01.09.2020 по справі №293/599/19-ц, від 04.11.2020 по справі № 534/1072/18-ц, від 07.04.2021 по справі №724/970/20 є такими, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту.

Так, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, дослідивши обставини справи та оцінивши у відповідності до вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, а саме виписку за договором №б/н за період 07.12.2009 27.01.2022 у сукупності із розрахунками заборгованості станом на 31.12.2015, 30.09.2019, 26.01.2022 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 отримав 119789,78 грн кредитних коштів, сплатив 149097,23 грн, 1110 грн відсотків за період з 07.12.2009 по 29.08.2014 за узгодженою сторонами відсотковою ставкою в розмірі 2,5% місячних (30% річних); 51322,64 грн відсотків за період з 01.09.2009 по 26.01.2022 за відсотковою ставкою відповідно 34,80 % , 42%, 43,20 %, 40,8% річних та 2,90 %, 3,60 %, 3,50 %, 3,40 % в місяць, що не узгоджена сторонами; 300 грн пені, 600 грн страховки, 300 грн штрафу. А тому, відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 26274,84 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту слід залишити без змін.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.04.2021 по справі №759/11453/20, від 20.10.2020 по справі №456/3643/17 є обґрунтованими і суд оцінив виписку за договором №б/н за період 07.12.2009 27.01.2022, як належний доказ.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну в частині рішення суду першої інстанції мотиви відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6285,18 грн.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки судом апеляційної інстанції змінено лише мотиви відмови у зазначених позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2022 року в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 серпня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай