Справа №333/1889/22
Провадження №2/333/2410/22
рішення

Іменем України

10 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого - судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/1889/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 19.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Ю.А. за реєстровим номером 2347, договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24581744 від 26.11.2009 року. За вказаною адресою зареєстроване місце проживання колишньої дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 . Рішенням Комунарського районного суду від 21.04.2020 у справі №333/427/20 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З вересня 2021 Відповідачі фактично не проживають за адресою їх місця реєстрації. Судовим наказом Комунарського районного суду від 01.03.2021 у справі №333/1047/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , щомісяця, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачі змінили адресу фактичного місця проживання, проте не змінили адресу місця реєстрації, у зв`язку із чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Також наявність реєстрації відповідачів у квартирі приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитися об`єктом власності на свій розсуд.

30.05.2022 року від представника районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування через канцелярію суду надійшли пояснення по цивільній справі, згідно яких зазначено, що позовні вимоги позивача під час розгляду в суді можуть бути задоволені частково, а саме: про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідачки ОСОБА_2 , не вирішуючи питання відносно малолітньої відповідачки ОСОБА_3

17.06.2022 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 , згідно з якими відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

06.07.2022 року в судовому засіданні представник районної адміністрації ЗМР по Заводському району пояснила, що в інтересах дитини позовні вимоги позивача можуть бути задоволені частково, а саме: про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідачки ОСОБА_2 , не вирішуючи питання відносно малолітньої відповідачки ОСОБА_3 .

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, в попередніх судових засіданнях позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ній.

У судові засідання відповідачка ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися. Надала до суду відзив на позовну заяву, та клопотання про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, і просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження виданого 12.01.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 матір`ю - дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно з рішенням Комунарського районного суду від 21.04.2020 року у справі №333/427/20 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.18-20).

Згідно з договором дарування від 19.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Ю.А. за реєстровим номером 2347, власником об`єкту нерухомості - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - є ОСОБА_1 (а.с.23-24).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №7848863 наявний запис №3668171 про реєстрацію права власності на підставі договору дарування за ОСОБА_1 об`єкту нерухомості - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25-26).

Згідно з витягом №24581744 про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

Судом встановлено, що в належній на праві власності квартирі яка належить позивачу ОСОБА_1 - зареєстровані ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 , та їхня спільна малолітня дитина ОСОБА_3 .

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З аналізу ст.ст.71, 72 ЖК України слідує, що особа може бути визнана такою , що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних прчин для такого не проживання.

В судовому засіданні встановлено, що наявність реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 чинить ОСОБА_1 перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Факт реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідками з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , довідкою ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» вих..№447966 від 28.01.2022 року.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що позивач має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі понад один рік не користуються квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , власних речей там не зберігають, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині визнання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила користування вказаним житлом.

Разом з тим, згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до Правил реєстрації фізичних осіб малолітні та неповнолітні діти повинні бути зареєстровані разом з тим з батьків, з ким постійно проживають.

Враховуючи те, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її вихованні і оскільки відповідачка немає власного нерухомого майна та можливість зареєструвати в установленому законом порядку місце проживання/перебування, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 є рідним батьком малолітньої ОСОБА_3 , то її реєстрація може бути за місцем його проживання.

У зв`язку із наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як позовні вимоги задоволено частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і відповідача ОСОБА_2 в рівних частках.

Керуючись ст.ст.16, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 259, 265, 268, ЦПК України, ст.ст.9, 71, 72, 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , такою, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на оплату судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складене 10.11.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков