ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №592/16100/21

Номер провадження 22-ц/816/877/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Кононенко О.Ю.,

суддів Криворотенка В.І., Собини О.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року, у складі судді Шияновської Т.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 06 липня 2022 року,

в с т а н о в и в :

20 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач є співвласниками (по 1/2 частки) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак він сам несе витрати на утримання цього нерухомого майна, сплачуючи кожен місяць рахунки за розподіл (доставку) природного газу, спожитий природний газ, водопостачання, поводження з побутовими відходами та електроенергію, на загальну суму 41303,78 грн. ОСОБА_2 відмовляється брати участь у цих витратах і лише у 2021 році надав 2000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 18651,89 грн, сплачені у період з липня 2017 року по листопад 2021 року, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 17199 грн 56 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 837,27 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Вказує, що позивачем не вжито заходи досудового врегулювання спору, оскільки він не звертався до нього з пропозицією мирного врегулювання спору про сплату коштів за житлово-комунальні послуги. Доводить недоведеність понесення саме позивачем таких витрат та їх розмір, а надані ним квитанції не є належними та допустимими доказами факту понесення цих витрат. Вважає безпідставним стягнення з нього витрат за спожитий газ у зимовий та літній періоди, так як опалення взимку необхідне для збереження технічного стану будинку, а за опалення в літній період він сплачувати не зобов`язаний, бо в будинку не проживав і не користувався послугою із споживання газу для власних потреб.

Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності та про залишення поза увагою суду першої інстанції його заяви про застосування позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що до подачі позову неодноразово звертався до відповідача, як співвласника будинку, з питання оплати житлово-комунальних послуг і він надав лише 2000 грн у 2021 році. Чинним законодавством не передбачено у спірних правовідносинах обов`язкового вжиття заходів досудового врегулювання спору. На підтвердження понесення ним витрат по оплаті житлово-комунальних послуг суду надано ряд рахунків та квитанцій, які містять детальну інформацію про адресу будинку, номер особового рахунку, перелік житлово-комунальних послуг, розмір нарахувань, дату та суму оплати. Достовірність вказаних документів відповідачем не спростовано.

Зазначає, що судом першої інстанції позов задоволено частково, саме в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 18651,89 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. від 06 серпня 2018 року, ОСОБА_1 на ОСОБА_2 на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки кожного 1/2) належить житловий будинок з прибудовами та з надвірними господарськими побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 серпня 2018 року, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача витрат за житлово-комунальні послуги, які були сплачені позивачем за період з липня 2017 року по листопад 2021 року на суму 41303,78 грн.

Із доданих до позовної заяви копій квитанцій вбачається, що у період з 17 серпня 2018 року до 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив за розподіл (доставку) природного газу 2623,98 грн, за спожитий природний газ 34572,45 грн, за використану електроенергію 1835,30 грн, за послуги водопостачання 429,26 грн, за послуги з вивезення побутових відходів 2022,41 грн (а.с. 8-125).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ст.ст. 322, 360 ЦК України кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна, та дійшов висновку, що позивач, як боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу до відповідача, як солідарного боржника, у рівній частці. При цьому судом врахована заява відповідача про застосування строку позовної давності, та, враховуючи дату звернення до суду з позовом 20 грудня 2021 року, визначено до стягнення витрати за оплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року у розмірі 17199,56 грн, а не за період з липня 2017 по листопада 2021 року, як просив позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 360 ЦК України cпіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Оплата за використання холодної, гарячої води, природного газу, електричної енергії здійснюються відповідно до нарахованих показів встановлених в будинку лічильників.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка, зокрема, є власником (співвласником) нерухомого майна.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вони являються співвласниками будинку АДРЕСА_2 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування половини вартості понесених ним витрат на розподіл (доставку) природного газу, спожитий природний газ, водопостачання, поводження з побутовими відходами та електроенергію.

Встановивши, що ОСОБА_2 з 2018 року у будинку не проживає, не є споживачем комунальних послуг за цією адресою, врахувавши, що витрати на розподіл (доставку) природного газу та за спожитий природний газ, за послуги з поводження з побутовими відходами, у розумінні ст. 360 ЦК України, є об`єктивно необхідними, без надання яких будинок може втратити свої споживчі властивості, як житлове приміщення, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини витрат, понесених на сплату житлово-комунальних послуг за розподіл (доставку) природного газу, за спожитий природний газ в розмірі, за надані послуги з поводження з побутовими відходами.

За таких обставин, грошова сума нарахованої оплати за вказані житлово-комунальні послуги, надані обслуговуючими організаціями, має бути розділена між співвласниками будинку відповідно до їх часток у праві власності на це нерухоме майно, а саме по 1/2 кожному.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг у зв`язку з не проживанням у будинку та не споживанням послуг, які не стосуються збереження технічного стану будинку, не заслуговують на увагу, оскільки кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

У такому випадку, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес)). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року, справа № 592/3181/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення частини витрат з оплати житлово-комунальних послуг із ОСОБА_2 , як співвласника будинку, та врахувавши заяву відповідача про застосування позовної давності, задовольнив позов у межах визначеного ст. 256 ЦК України трирічного строку позовної давності, виходячи з дати звернення до суду 20 грудня 2021 року, визначив до стягнення витрати за оплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року у розмірі 17199,56 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на не належність наданих позивачем доказів понесення витрат на оплату житлово-комунальних послуг у будинку АДРЕСА_2 , є не обґрунтованими та не спростовують висновків суду про їх належність та допустимість.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина