Справа № 144/1053/21
Провадження № 22-ц/801/1403/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуСправа № 144/1053/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Денишенко Т. О.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: приватне підприємство «ЗІС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Германа О. С., в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0191, загальною площею 2,1857 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була передана в оренду приватному підприємству «ЗІС» на підставі договору оренди землі №021 від 20 квітня 2006 року.

В позові зазначено, що у 2016 році представником ОСОБА_1 було подано позов в суд до приватного підприємства «ЗІС» про визнання договору оренди землі, укладеного 20 квітня 2006 року та зареєстрованого Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за №31, недійсним.

Вказала, що починаючи з 2016 року вона як власник орендодавець земельної ділянки, орендної плати від орендаря не отримувала, приватне підприємство «ЗІС» належним чином не виконує умови договору, відтак невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки.

Вищевикладене стало підставою для звернення в суд з позовом, у якому просила достроково розірвати оренди землі №021, укладений 20 квітня 2006 року та зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за №31.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивачка своєю поведінкою фактично в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору оренди, а саме отримувати від приватного підприємства «ЗІС» орендну плату в розмірі, визначеному договором оренди землі та змінами до нього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Денишенко Т. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу іншому учаснику справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2022 року справу призначено до розгляду в приміщенні Вінницького апеляційного суду на 11 серпня 2022 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватне підприємство «ЗІС» мало кілька варіантів виконати обов`язок зі сплати орендних платежів за спірний період (2018-2020 роки), зокрема готівковими коштами, направленням орендної плати переказом через відділення АТ «Укрпошта» або внесенням коштів на депозитний рахунок нотаріуса, однак не скористалось цим.

Крім того, в апеляційний скарзі зазначено, що приватне підприємство «ЗІС» безпідставно не виплачувало кошти за оренду землі, у зв`язку з чим орендодавець не отримала всього, чого очікувала за договором оренди землі впродовж трьох років, тоді як орендар безперешкодно та безоплатно користувався земельною ділянкою, належною позивачці.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній обставини.

Представник приватного підприємства «ЗІС» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав і заперечував щодо її задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номером :01:000:0191, загальною площею 2,1857 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 15 березня 2005 року серія ЯА №230056 (а.с. 10).

20 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та приватним підприємством «ЗІС» було укладено договір оренди землі №021, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в строкове платне володіння і користування належну їй на праві власності земельну ділянку, розташовану на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, загальною площею 2,1857 га, строком на 10 років. Договір зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 серпня 2006 року за №31 (а.с. 11-12).

Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 1,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 422,45 грн, або продукцією на дану суму, якщо зерном, то не менше п`яти центнерів. Орендна плата вноситься у такі строки один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня (а.с. 11).

Пунктом 36 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (а.с. 12).

07 травня 2010 року було внесено зміни (доповнення) до договору оренди землі, зареєстрованого у Теплицькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» за №31 від 09 серпня 2006 року, до пункту 8 договору, яким продовжено термін його дії на 15 років до 2025 року та до пункту 9 договору в частині розміру сплати орендної плати, яка має вноситись орендарем в грошовій формі в розмірі 1 059, 86 грн, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 13).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що ОСОБА_1 в 2015-2020 роках нараховувалась орендна плата від приватного підприємства «ЗІС», однак не була виплачена (а.с. 15-16).

З матеріалів справи видно, що приватним підприємством «ЗІС» на адресу ОСОБА_1 надсилались листи з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 21 грудня 2016 року, 13 вересня 2017 року, 14 грудня 2018 року, в яких зазначалось, що ОСОБА_1 направляється запрошення на отримання орендної плати за 2015-2017 роки, за 2015-2018 роки, за 2017-2019 роки відповідно (а.с. 68-73).

Разом із тим, всі ці поштові відправлення містять відмітки «за відмовою адресата від одержання» (а.с. 68, 69,71).

Позиція суду апеляційної інстанції

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналогічне положення містись у пункті 36 договору оренди землі, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 37 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до ст. 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду зроблено правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 заявлено вимогу про дострокове розірвання договору оренди землі, обґрунтовану тим, що вона з 2016 року не отримувала орендну плату від приватного підприємства «ЗІС» за користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, чим на її думку було порушено умови договору оренди земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов договору оренди землі, оскільки не отримувала нараховану їй орендну плату.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку надані відповідачем в якості доказу рекомендовані листи з повідомленнями про запрошення для отримання орендної плати ОСОБА_1 за відповідний період свідчать про те, що працівниками приватного підприємства «ЗІС» докладались зусилля щодо здійснення виплати орендної плати орендодавцю.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги покази свідків, допитаних при розгляді справи в суді першої інстанції, які показали, що працівники приватного підприємства «ЗІС», а саме бухгалтер-обліковець та завскладом, особисто повідомляли ОСОБА_1 про дату, час та місце виплати орендної плати, однак остання відмовлялась від її отримання.

Разом із тим, викладені в апеляційній скарзі посилання ОСОБА_1 про те, що приватне підприємство «ЗІС» мало кілька варіантів виконання взятих на себе зобов`язань зі сплати орендних платежів у спірному періоді, зокрема за місцем проживання орендодавця, шляхом направлення орендної плати переказом на відділення АТ «Укрпошта», шляхом внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса, однак не скористалось ними, не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав.

Так, внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса не є обов`язком орендаря, а в розуміння статті 537 ЦК України регламентує лише можливу поведінку орендаря та нотаріуса, а щодо направлення орендної плати переказом на відділення АТ «Укрпошта», то ОСОБА_1 відмовлялась як від отримання нарахованих їй коштів за орендну плату у формі грошових переказів, так і від листів адресованих їй приватним підприємством «ЗІС», про що свідчать покази оператора відділення «Укрпошта» с. Петрашівка, надані при розгляді справи в суді першої інстанції, та відмітки на ремонтованих відправленнях з позначкою «за відмовою адресата від одержання».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , відмовляючись від отримання запрошення орендаря на отримання орендної плати, неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором оренди землі щодо отримання від приватного підприємства «ЗІС» орендної плати.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко