Справа № 715/1138/22
Провадження № 2/715/286/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Григорчак Ю.П.,

секретаря судового засідання Ткач О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ «Чернівціобленерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «СГ «ТАС», про відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «Чернівціобленерго» звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2020 року о 05 год. 56 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибравши безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, вчинив дорожньо-транспортну пригоду в с. Мамаївці, а саме допустив наїзд на залізобетонну електричну опору. В результаті скоєної дорожньо-транспортної пригоди було збито залізобетонну опору №20 повітряної лінії електропередач (ПЛ) -0,4 кВ Л-3 від ТП - 345, яка обліковується на балансі АТ «Чернівціобленерго». 12 листопада 2020 року представниками AT «Чернівціобленерго» було здійснено виїзд на місце події, під час якого було виявлено збиту електроопору, за результатами огляду представниками товариства було складено акт огляду місця події від 12.11.2020 року. 08 грудня 2020 року постановою Кіцманського районного суду ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 AT «Чернівціобленерго» було завдано майнову шкоду, пов`язану із пошкодженням залізобетонної опори №20 (ПЛ) - 0,4 кВ Л-3 від ТП - 345, що спричинило необхідність в проведенні будівельних робіт по заміні вказаної збитої залізобетонної опори та відновленні електропостачання даної лінії. Працівниками Чернівецького РЕМ AT «Чернівціобленерго» були проведені роботи по відновленню лінії електропередач - 0,4 кВ Л-3 від ТП - 345, а саме заміну залізобетонної опори №20. На підставі проведених робіт складено акт приймання виконаних будівельних робіт №10, де вказано, що загальна сума витрат понесених AT «Чернівціобленерго» становить - 10 490, 88 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Чернівціобленерго» майнову шкоду у розмірі 10 490,88 грн та судові витрати по справі в сумі 2 481 грн.

31 травня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки на момент вчинення ДТП в нього був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі від 14 липня 2020 року, укладений із страховою компанією АТ «СГ «ТАС». Однак, не зважаючи на це, АТ «Чернівціобленерго» не зверталося до страхової компанії про відшкодування завданої шкоди та не заявляє таких вимог у позові.

31 травня 2022 року ОСОБА_1 направив до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи АТ «СГ «ТАС».

01 червня 2022 року ухвалою Глибоцького районного суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «СГ «ТАС».

21 червня 2022 року представник АТ «Чернівціобленерго» направив до суду клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_2

06 липня 2022 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Представник позивача АТ «Чернівціобленерго» в судове засідання не з`явився, направив до суд заяву в якій просить суд позов задовольнити в повному обсязі, справу розглядати без його участі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, проте направили до суду відзив, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи АТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ході розгляду справи встановлено, що 15.07.2020 року між ПАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АР №7930753, предметом якого є страхування відповідальності водія автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , терміном до 14 липня 2021 року.

12.11.2020 року о 05 год. 56 хв. в с. Мамаївці, вул. Шевченка 193, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок ДТП транспортний засіб та електроопора отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 08 грудня 2020 року постановою Кіцманського районного суду ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно заяви про настання страхового випадку по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 12 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» із повідомленням про настання страхового випадку.

Згідно акту №10 приймання виконаних будівельних робіт від 13.11.2020 року представниками Чернівецького РЕМ AT «Чернівціобленерго» були проведені роботи по відновленню лінії електропередач - 0,4 кВ Л-3 від ТП - 345, а саме заміна залізобетонної опори №20, загальна сума витрат, понесених AT «Чернівціобленерго», становить - 10 490, 88 грн.

Ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умовами, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, майнову шкоду на рахунок АТ «Чернівціобленерго», проте не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 керував транспортним засобом на законних підставах та був визнаний винним у вчиненні ДТП, яка відбулася 12 листопада 2020 року.

Під час розгляду справи Глибоцьким районним судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП, внаслідок якого була завдана шкода АТ «Чернівціобленерго», однак позивачем не було надано суду сформованих позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення з нього на користь АТ «Чернівціобленерго» завданої матеріальної шкоди. Представник позивача в судові засідання не з`являвся, позовні вимоги не змінював та просив суд розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім цього, суд зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної іншій особі.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17.

Водночас в ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто положення ЗУ № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Отже, відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе, за винятком франшизи, передбаченої договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що позовні вимоги пред`явлені до не належного відповідача.

Що стосується клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Циганова О.С. про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 та ч.3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На обґрунтування вартості правничих послуг адвокат Циганов О.С. надав суду акт №1 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 30 травня 2022 року; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи на суму 10 400,00 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу стороною позивача не оспорювався, а суд, з огляду на ступінь складності справи та кількість процесуальних дій, не вбачає підстав для визнання його не співмірним за критеріями ч.4 ст.137 ЦПК України.

З огляду на викладене суд визначає до стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 400,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову АТ «Чернівціобленерго» відмовити.

Стягнути з AT «Чернівціобленерго», , м. Чернівці, вул. Прутська, 23-а, на користь ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 10 400 (десять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя