МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 2-з/521/162/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Сегеди О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви в якій заявник просить витребувати у Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та витребувати із КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР належним чином завірені копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що вона має намір звернутися до суду із позовом про встановлення факту постійного спільного проживання її, ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 .

Вказувала, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , але правовстановлюючі документи на вказану квартиру, які необхідно надати нотаріусу відсутні.

Зазначила, що листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 22 серпня 2022 року за №213/01-16 її було повідомлено про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена та знаходиться у справах Приморської державної нотаріальної конторою у м. Одесі.

Отже матеріалами спадкової справи можливо з`ясувати коло осіб, які зверталися із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, що стало підставою із зверненням до суду із зазначеною заявою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, за приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно з вимогами пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

За змістом ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, ОСОБА_1 не наведено жодної підстави про наявність ризику втрати доказів, про забезпечення яких останній просить суд, також заявником не наведено підстав, які дають можливість припускати, що збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 ст. 118 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення доказів розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Виходячи зі змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником в її обґрунтування, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення доказів, оскільки заявником не наведено обставин та фактів, підтверджених належними доказами, які свідчать про існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви задоволенню не підлягає,.

Керуючись ст. ст.116 -118, 260-261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М. Сегеда