Справа № 346/636/19
Провадження № 2/346/33/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Рокіщук Н.Д.

представника позивача адвоката Голіней Л.Д.

представника відповідача

ОСОБА_1 адвоката Думич О.І.

представника іншого відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради та недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням виконкому Коломийської міської ради № 281/37 від 13.08.1954 року згідно з даними генерального плану (схеми) земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 закріплено в користування земельну ділянку площею 1018, 8 кв. м., якою до даного часу користується позивач і яку він має намір приватизувати.

У 1990 році матір`ю відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_4 розпочато будівництво житлового будинку АДРЕСА_2 , на її проїжджій частині.

Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 20.11.1991 року № 418 ОСОБА_4 зобов`язано припинити будівництво вказаного будинку в місячний термін та привести будівництво за власний рахунок у відповідність до технічної документації.

Рішенням вказаного виконкому від 25.12.1991 року № 449 зобов`язано Коломийське РБУ-2 в місячний термін з дня прийняття рішення знести зазначений будинок.

Однак, в подальшому цей житловий будинок не був знесений, а добудований і зданий в експлуатацію.

На підставі рішення Коломийської міської ради № 357 від 15.12.1993 року ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0.0600 га, призначеної для обслуговування будівель та господарських споруд. На підставі даного рішення 10.02.1994 року ОСОБА_4 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-113, який посвідчував її право власності на цю земельну ділянку.

На підставі договорів дарування від 12.07.2004 року, посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М., власником вказаних житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_2 , став відповідач ОСОБА_1 .

Враховуючи зміни законодавства щодо технічної документації та посвідчення прав на землю, після укладення договору дарування на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію щодо складання Державного акту нового зразка.

27.10.2004 року цьому відповідачу видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Коломийської міської ради із заявою про погодження межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , із його сусідом ОСОБА_1 , яку позивач мав та має намір приватизувати.

21.02.2017 року відбулося засідання відповідної комісії цієї міської ради, проте його було відкладено, оскільки відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

07.03.2017 року ця комісія вирішила погодити межі позивачу згідно з даними поданого кадастрового плану.

20.04.2017 року прийнято рішення Коломийської міської ради № 1468-20/2017, яким вирішено погодити позивачу межу земельної ділянки площею 0.1000 га (від «А» до «Б»), розташованої по АДРЕСА_1 , із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 відповідно до представленого кадастрового плану цієї земельної ділянки.

Дане рішення Коломийської міської ради було оскаржене ОСОБА_1 в судовому порядку, однак, у задоволенні такого позову відмовлено.

05.11.2018 року позивач звернувся із заявою до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї про внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Проте, у внесені таких відомостей позивачу відмовлено з причин невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: наявні зауваження щодо валідності електронного документу; перетин ділянок з ділянкою №:23:007:0039; площа співпадає на 0,4831%.

Згідно з даними викопіювання з кадастрового плану зазначеним Міськрайонним управлінням проведено перевірку електронного документа, про що складено протокол № ПП-018, згідно з даними якого відомості про відповідність електронного документа не відповідають наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів)), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки. У цьому протоколі також зазначено, що відомості про відповідність даних електронного документа відповідає встановленим вимогам щодо змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Таким чином, позивач з урахуванням поданої 05.04.2019 року заяви про збільшення позовних вимог вважає, що вищевказані рішення Коломийської міської ради від 15.12.1993 року, а також видані (оформлені) в подальшому на його основі Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-0020113, виданий 10.02.1994 року ОСОБА_4 , договір дарування цієї земельної ділянки від 12.07.2004 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачу ОСОБА_1 27.10.2004 року, виготовлені з порушенням межі земельної ділянки.

Тому позивач з урахуванням вказаної заяви про збільшення позовних вимог просить визнати недійсним та скасувати зазначене рішення, недійсними вказані два Державні акти та договір дарування земельної ділянки №Д-851 від 12.07.2004 року.

В судових засіданнях представник позивача, адвокат Голіней Л.Д. позовні вимоги підтримала із вказаних підстав та просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Думич О.І. в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву, в якому зазначено наступне.

Позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки ще у 2004 році позивач був обізнаний про наявність у відповідача ОСОБА_1 оспорюваного Державного акту на право власності на земельну ділянку, межі якої позивач погодив та не вважав, що цей Державний акт порушує його права та обов`язки.

Представник відповідача також зазначає, що розробниками технічної документації допущені помилки через неправильне проведення обмірів земельної ділянки позивача, не перевірено параметри земельної ділянки суміжника, проігноровано інформацію про розміри земельної ділянки, яка вже зареєстрована у Державному земельному кадастрі, внаслідок чого електронний документ, наданий для проведення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не відповідає вимогам законодавства. Вказані документи є дійсними, ніким не оспорювались та не можуть бути оспорені через сплив близько 25 та 15 років з моменту їх винесення (прийняття).

Крім того, виявлені порушення при будівництві вищевказаного будинку були виправлені, будівництво було завершеним, а право власності на цей будинок зареєстроване у встановленому порядку.

Однією з підстав для заперечень проти позову у відзиві також вказано ту обставину, що позивач може виготовити технічну документацію з урахуванням уже наявних параметрів суміжних земельних ділянок, адже вищевказаний розмір накладення ділянки, яку має намір приватизувати позивач, на суміжну ділянку складає лише 0,4831 %, що є мізерним та не може бути підставою для визнання недійними правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідача ОСОБА_1 .

Додатково в судовому засіданні 19.09.2022 року представник відповідача звертає увагу, що стороною позивача обрано не вірний спосіб захисту його прав, оскільки відповідно до висновку проведеної у даній справі судової земельно-технічної експертизи земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 занесена до Державного земельного кадастру з помилкою геодезичного характеру, тобто з невірним зазначенням розташування цієї ділянки в Державному земельному кадастрі. Вказана помилка може бути виправлена за зверненням ОСОБА_1 , який перебуває на лікуванні за кордоном і невідомо коли закінчить це лікування, або ж позивачу необхідно оспорювати реєстрацію вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Тому представник цього відповідача просить в задоволенні позову відмовити, в тому числі з підстав застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов також не визнала, оскільки оспорювані і рішення, і Державні акти приймалося та видавалися відповідно до вимог чинного на час їх прийняття та видачі законодавства. Вказану геодезичну помилку слід виправляти іншим шляхом, а не тим, який обрано позивачем. Тому ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Коломийської міської ради № 281/37 від 13.08.1954 року згідно з даними генерального плану (схеми) земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 закріплено в користування земельну ділянку площею 1018, 8 кв. м., якою до даного часу користується позивач і яку він має намір приватизувати (а.с.7).

Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 20.11.1991 року № 418 ОСОБА_4 зобов`язано припинити будівництво вказаного будинку в місячний термін та привести будівництво за власний рахунок у відповідність до технічної документації (а.с.8).

Рішенням вказаного виконкому від 25.12.1991 року № 449 зобов`язано Коломийське РБУ-2 в місячний термін з дня прийняття рішення знести розпочатий будівництвом будинок АДРЕСА_2 (а.с.9).

Судом також встановлено, що на підставі рішення Коломийської міської ради № 357 від 15.12.1993 року ОСОБА_4 , надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0.0600 га, призначеної для обслуговування будівель та господарських споруд (а.с.130).

На підставі даного рішення 10.02.1994 року на ім`я ОСОБА_4 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-113, зареєстрований за №9523 та який посвідчував її право власності на цю земельну ділянку (а.с.5).

На підставі договору дарування земельної ділянки від 12.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №Д-850, ОСОБА_4 подарувала вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 (а.с.138).

Враховуючи зміни законодавства щодо технічної документації та посвідчення прав на землю, після укладення договору дарування, на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію щодо складання Державного акту нового зразка.

Судом встановлено, що 27.10.2004 року на ім`я вказаного відповідача видано оспорюваний Державний акт серії ІФ №026873 на право власності на земельну ділянку площею 0, 0600 га, призначену для індивідуального житлового будівництва, зареєстрованого за №67. Підставою для видачі цього Державного акту вказано договір дарування зазначеної земельної ділянки (щоправда, реєстровий номер даного договору у цьому Держакті вказано «851» (а.с.6)).

Судом також встановлено, що 20.04.2017 року прийнято рішення Коломийської міської ради № 1468-20/2017, яким вирішено погодити позивачу межу земельної ділянки площею 0,1000 га (від «А» до «Б»), розташованої по АДРЕСА_1 , із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 відповідно до представленого кадастрового плану цієї земельної ділянки (а.с.12).

Згідно з даними висновку № 290, складеного за наслідками проведення судової земельно-технічної експертизи 12.12.2021 року, конфігурація земельної ділянки площею 0,0601 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі зазначеного Державного акту від 27.10.2004 р., не відповідає конфігурації при фактичному користуванні у межах існуючої огорожі, площею 0,0746 га.

У цьому висновку також вказано, що в умовних позначеннях складеного ситуаційного плану вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та вищевказаної земельної ділянки, якою користується позивач, відображено перекриття площею 0,0004 га земельної ділянки ОСОБА_1 , яка занесена до Державного земельного кадастру з помилкою геодезичного характеру, що не відповідає її дійсним межам на місцевості, на земельну ділянку позивача (т.2, а.с.124-135).

За змістом ч.1 ст. 6 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з правилами ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ч.13 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується також у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

На підставі досліджених доказів, і зокрема, вказаного експертного висновку суд погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач не має можливості зареєструвати вищевказану земельну ділянку, яку має намір приватизувати, у Державному земельному кадастрі через неправильне внесення відповідним органом даних про земельну ділянку ОСОБА_1 , що і спричинило вказану помилку геодезичного характеру.

При цьому суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 05.06.2018 року (справа №338/180/17), від 11.09.2018 (справа №905/1926/16), від 16.06.2020 року (справа №145/2047/16-ц) та інших неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту права чи інтересу характеру їх порушення, невизнання чи оспорення, а також спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності додаткового звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови від 22.09.2020 р., справа №910/3009/18; від 20.07.2022 року, справа №806/5244/15).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, стороною позивача не доведено, що обраний нею спосіб захисту права позивача на безоплатну приватизацію є найбільш ефективним, повним та відповідає принципу процесуальної економії.

Крім того, враховуючи, що позивачем оспорюється договір дарування земельної ділянки, посвідчений 12.07.2004 року та зареєстрований за №Д-851, хоча (як вказувалося вище) у наданій вищевказаною нотаріусом копії договору дарування земельної ділянки вказано «№Д-850», то суд вирішує цю вимогу згідно зі змістом позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити саме у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, а не на підставі застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Питання про розподіл судових витрат жодна зі сторін не ставить.

На підставі 16, 17, 21, 317, 321 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення Коломийської міської ради від 15.12.1993 року №357,

визнання недійсними:

- Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ № 17-2-00-113, виданого 10.02.1994 року на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого за №9523 ;

- договору дарування земельної ділянки, укладеного 12.07.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №Д-851;

- Державного акту серії ІФ №026873, виданого 27.10.2004 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку площею 0, 0600 га, призначену для індивідуального житлового будівництва, зареєстрованого за №67,

відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2 305 гривень 20 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.09.2022 року.

Суддя Калинюк О. П.