Номер провадження: 22-ц/813/1974/22
Справа № 501/4856/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Іллічівської місцевої прокуратури в Одеській області, Головного управління Держпраці в Одеській області, ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі одного мільйону гривень, яка була спричинена йому внаслідок загибелі його батька ОСОБА_4 . Позивач посилається на ті обставини, що його батько ОСОБА_4 помер в лікарні внаслідок неправильного надання медичної допомоги, що акт про нещасний випадок не відповідає дійсності, що ОСОБА_4 не вживав спиртні напої (т.1 а.с.1-2,15).

09 листопада 2020 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, Головного управління Держпраці в Одеській області, ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі (т.2, а.с.126-128).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2020 року (т.2, а.с.131-132).

22 березня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив від Головного управління Держпраці в Одеській області. Відповідач зазначив, що позивачем в апеляційній скарзі не підтверджено жодної з підстав для скасування рішення суду І інстанції, а тези апеляційної скарги, на думку відповідача, зводяться до висвітлення обставин та ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджуються належними та достатніми доказами. З огляду на вказане, просить суд залишити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т.2, а.с.152-153).

В судове засідання, призначене на 25 серпня 2022 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та обґрунтувань, наведених в позовній заяві та письмових заявах і клопотаннях, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області від 17.11.2007 р. позивач визнаний потерпілим за фактом смерті батька ОСОБА_4 .

У відповідності до остаточного лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 № 309 від 18.12.2006 року, зазначено причину смерті, а саме ішемічну хворобу серця, алкогольне сп`яніння. Як вбачається з довідки ІБЛ на ВТ від 09.01.2007 року № 01/15-23. кількість етилового спирту в крові ОСОБА_4 становила 1.07 проміле.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до головного управління Держпраці в Одеській області, ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод», прокуратури Одеської області про скасування акту про нещасний випадок на виробництві. Рішення набрали законної сили та в касаційному порядку не оскаржувались.

Так апеляційний суд наголошує на тому, що вказаними рішеннями було встановлено, що згідно акту №2 нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом від 09.02.2007 року, який трапився з ОСОБА_4 на підприємстві ТОВ «Іллічівський судноремонтний завод» 15.12.2006 року, вбачається, що у потерпілого ОСОБА_4 існують два розриви селезінки. Наявність у ОСОБА_4 етилового спирту в крові складає 1.07 проміле. З акту розслідування нещасного випадку на виробництві від 09.02.2007 року, затвердженого начальником Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області вбачається, що причиною нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_4 , стало порушення трудової та виробничої дисципліни, та алкогольне сп`яніння потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі, апелянт зауважує, що відповідачі по справі своїми заявами продовжують завдавати йому моральної шкоди, та всі ці заяви, на його думку, ґрунтуються на домислах ,припущеннях, складених з застосуванням службових підробок. Апелянт наголошує на тому, що суд об`єктивно не розглядав жодної з обставин справи.

Колегія суддів, відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що позивачем жодним чином не доведено, що внаслідок дій відповідачів йому завдано моральну шкоду.

А також, позивачем не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких позивач виходив визначаючи розмір моральної шкоди у сумі одного мільйону гривень, які негативні наслідки настали у зв`язку з спричиненням моральної шкоди та якими належними та допустимими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань діями відповідачів.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано суду обґрунтування того, що надані ним під час судового розгляду пояснення містять інформацію щодо предмету доказування у справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що апелянтом у поданій апеляційній скарзі не наведено жодних доводів на рахунок спростування висновків суду першої інстанції, а тези апеляційної скарги зводяться до висвітлення обставин справи та ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються жодними доказами.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та обґрунтувань, наведених в позовній заяві та письмових заявах і клопотаннях, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає , що доводи апеляційної скарги є необгрунтовані та безпідставні .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Іллічівської місцевої прокуратури в Одеській області, Головного управління Держпраці в Одеській області, ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Комлева О.С.

Сегеда С.М.