Єдиний унікальний номер судової справи: 472/488/19
Провадження № 22-ц/812/699/21 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

12 вересня 2022 року м. Миколаїв Справа № 472/488/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Стрілець К.О.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Тустановського А.О., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановив:

26 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 56 093 грн. 11 коп. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 02 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулась до банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», підтвердивши своїм підписом, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг (далі - Договір). За умовами договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Договору станом на 27 лютого 2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 56 093 грн. 11 коп., з яких: 21 848 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13 460 грн. 89 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 236 грн. 54 коп. пені за прострочення зобов`язання, 400 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 647 грн. 29 коп. штраф (процентна складова), які банк просив стягнути з боржниці.

Відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Когіна А.В., у відзиві на позовну заяву посилалась на відсутність доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору у письмовому вигляді з узгодженими умовами, вважала, що Умови та Тарифи не можна згідно з усталеною практикою Верховного Суду вважати такими, що є складовими кредитного договору. Вважала, що позивач пропустив строк позовної давності для стягнення частини заборгованості за платежами, які відповідач перестала виконувати ще в 2013 році.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2022 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, погодившись з запереченнями позивача про те, що строк дії укладеного між сторонами договору закінчився у 2014 року, а з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернулося 26 березня 2019 року, дійшов висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги таку істотну обставину як строк дії карток. На вимогу суду до матеріалів справи надано виписку з рахунку відповідача та довідку про зміну умов кредитування, відповідно до якої відповідачу було надано кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії останньої картки до останнього дня 03/21.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно користувалася зазначеною карткою, а саме користувалася кредитними коштами, знімала готівку в банкоматах, розраховувалася в торговельній мережі, що неможливо здійснювати без наявної картки, а також частково сплачувала заборгованість.

За умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова картка, якщо від нього не надійшла заява про закриття картрахунку (п.3.1.1., 3.1.2.,3.1.3 Умов). Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто зі сторін не заявляв про намір його припинити, така заява до банку від позичальника не надходила.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Отже, строк картки до останнього дня 03/2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом у 2019 році, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідач, діючи через свого представника - адвоката Когіна А.В., в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, вважала, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, погодившись з запереченнями позивача про те, що строк дії укладеного між сторонами договору закінчився у 2014 року, а з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернулося 26 березня 2019 року, дійшов висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).

Зі матеріалів справи убачається, що про застосування наслідків спливу позовної давності заявлено відповідачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, і не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, фактично погодився із заборгованістю за кредитом з урахування заявлених Банком сум заборгованості за прострочене тіло кредиту, пені, штрафів станом на 27 лютого 2019 року у розмірі 56093 грн. 11 коп.

За таких обставин, належним чином не встановивши чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами Банку.

Передчасним колегія суддів вважає також висновок про те, що початком перебігу позовної давності за вимогами Банку є строк дії договору 2014 рік, оскільки суд першої інстанції не дослідив питання перебігу позовної давності за позовними вимогами, і, як наслідок, не встановив, чи спливла позовна давність до вимог.

Вказані недоліки судового розгляду підлягають усуненню судом апеляційної інстанції, а тому рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , яка уклавши шлюб 13 грудня 2016 року, змінила прізвище на ОСОБА_3, укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До кредитного договору Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: www.privatbank.ua/terms/.

Відповідно до письмових пояснень представника Банку, виписок з особового рахунку, довідок про зміну кредитного ліміту, наданих суду першої інстанції, довідки відповідача кредитна картка 2013 року за картковим рахунком була перевипущена 29 травня 2017 року строком дії до березня 2021 року.

За інформацією виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за вказаний період часу відповідачем була активована зазначена кредитна картка та остання активно користувалася запозиченими коштами за допомогою цієї кредитної картки.

За розрахунком Банку станом на 27 лютого 2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 56 093 грн. 11 коп., яка складається з наступного: 21 848 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13 460 грн. 89 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 236 грн. 54 коп. нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 400 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 647 грн. 29 коп.. - штраф (процентна складова).

Згідно з частиною 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цій справі АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056 -1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 02 листопада 2012 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 листопада 2012 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору(12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 листопада 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 березня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонам 02 листопада 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина першастатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі№ 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини 4статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яку не застосував суд першої інстанції при вирішення позову у цій справі.

Вказані обставини неправильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 17 236 грн. 54 коп. нарахованої пені за прострочення зобов`язання, 400 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 647 грн. 29 коп.. - штраф (процентна складова).

За такого, позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача пені і штрафів не підлягають задоволенню, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 02 листопада 2012 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення пені і штрафів був іншої думки, то на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог позивача.

За змістом частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів

З огляду на викладене, на думку колегії суддів апеляційного суду, враховуючи дані виписки з карткового рахунку, з відповідача на користь Банку підлягають стягненню фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 15 563 грн. 96 коп. (151 799 грн. 96 коп. витрати кредитних коштів (за період з 25 червня 2015 року по 27 лютого 2019 року 16 160 грн. +14 756 грн. 50 коп.+ 7 574 грн. 99 коп.+ 338 грн. + 7 730 грн. 83 коп. + 67 грн. 50 коп. + 33 грн. + 75 грн. +20 грн. +1 007 грн. 36 коп. +1 560 грн. +56 грн. 16 коп. +20 грн. + 747 грн. + 897 грн. + 362 грн. 19 коп. + 232 грн. + 212 грн. +68 грн. 68 коп. + 71 грн. 83 коп. +20 грн. + 71 грн. 83 коп. +20 грн. +68 грн. 04 коп. +1 190 грн. +68 грн. 07 коп. + 20 грн. + 1 188 грн. 37 коп. + 54 грн. 23 коп.+ 20 грн. +1 188 грн. 37 коп. +50 грн. 06 коп. +20 грн. + 1 188 грн. 37 коп. +44, 75 коп. +710 грн. + 350 грн. + 470 грн. + 1 460 грн. + 2 868 грн. + 20 грн. +1 188 грн. 37 коп. + 96 грн.86 коп. + 530 грн. 08 коп. + 20 грн. + 1 188 грн. 37 коп. + 99 грн. 14 коп. + 20 грн. + 1 188 грн. 37 коп. + 212 грн. + 114 грн. 94 коп. + 20 грн. + 116 грн. 16 коп. + 121 грн. 35 коп. + 847 грн. + 20 грн. +318 грн. +107 грн. 43 коп. + 20 грн. + 117 грн. 14 коп. +12 699 грн. 80 коп. + 12 543 грн. 33 коп. +20 грн. + 20 грн. + 1 047 грн. +210 грн. + 460 грн. + 109 грн. 74 коп. + 20 грн. + 20 грн. + 2 766 грн. 08 коп. + 115 грн. 25 коп. + 20 грн. + 20 грн. + 107 грн. 33 коп. + 712 грн. 04 коп. + 20 грн. + 20 грн. + 1 047 грн. + 111 грн. 31 коп. + 20 грн. + 20 грн. + 114 грн. 74 коп. + 20 грн. + 1 560 грн. + 1 187 грн. + 2 600 грн. + 150 грн. + 10 400 грн. +20 грн. + 318 грн. + 203 грн. 38 коп. + 20 грн. + 4 000 грн. +3 000 грн.+ 20 грн. + 1 872 грн. + 5 744 грн. + 647 грн. + 205 грн. 61 коп. +20 грн.+ 20 грн. + 202 грн. 92 коп. + 20 грн. + 20 грн.+ 42 грн.76 коп. + 201 грн. 60 коп.+ 1 920 грн. + 730 грн. 04 коп. + 10 грн.+ 4 330 грн. + 590 грн. + 70 грн. + 21 грн. 80 коп. + 2 266 грн. + 29 грн. + 4 888 грн. + 22 грн. + 80 грн. + 225 грн. + 20 грн. + 20 грн. + 234 грн. 58 коп.+ 245 грн. 23 коп. + 20 грн. + 264 грн. 51 коп. + 20 грн. + 285 грн.98 коп. + 309 грн. 23 коп. + 20 грн. + 308 грн.83 коп. + 20 грн. + 311 грн. 78 коп. + 20 грн. + 314 грн. 77 коп.+40) - 136 236 грн. 02 коп. погашеного тіла кредиту (16 160 грн. + 14 756 грн. 50 коп. + 7 912 грн. 99 коп. + 698 грн. + 1 996 грн. + 300 грн. + 1 000 грн. + 1 200 грн. + 400 грн. + 400 грн. + 2 грн. 44 коп. + 0 грн. 87 коп. + 600 грн. +245 грн. + 71 грн. 83 коп. + 409 грн. 36 коп. + 1 100 грн. + 2 000 грн. + 2 000 грн. + 23 грн. 40 коп. + 86 грн. 96 коп. + 2 000 грн. + 90 грн. 97 коп. + 12 грн. 97 коп. + 79 грн. 93 коп. + 1 369 грн. 90 коп. + 10 грн. + 12 грн. 43 коп. + 35 грн.95 коп. + 2 грн. 97 коп. + 490 грн.97 коп. + 1 400 грн. + 1 700 грн. + 171 грн. 34 коп. + 15 грн. + 950 грн. + 1050 грн. + 1 043 грн. 23 коп. + 8 грн. 96 коп. + 37 грн. + 739 грн. + 12 891 грн. 07 коп. + 12 699 грн. 80 коп. + 137 грн. 43 коп. + 86 грн.96 коп. + 600 грн. + 178 грн. 44 коп. + 531 грн. 82 коп. +30 грн.97 коп. + 96 грн. +115 грн. 50 коп. + 86 грн.96 коп. + 2700 грн. + 98 грн. + 184 грн. + 385 грн. 60 коп. + 170 грн. 49 коп. + 96 грн. + 112 грн.66 коп. + 136 грн. 96 коп. + 196 грн. + 218 грн. 74 коп. + 188 грн. 20 коп. + 17 грн. + 98 грн. + 276 грн.13 коп. + 255 грн. 96 коп. + 48 грн. + 143 грн. + 898 грн.+ 134 грн. + 48 грн. + 86 грн. 40 коп. + 121 грн. 16 коп. + 429 грн. 28 коп. +447 грн.58 коп. + 5 852 грн. + 249 грн. 06 коп. + 35 грн.95 коп. + 2 грн. 22 коп. + 83 грн. + 102 грн. 05 коп. + 29 грн. + 10 000 грн. + 4 990 грн. + 1 376 грн. + 426 грн. 41 коп. + 116 грн. 60 коп. + 86 грн. 77 коп. + 583 грн. + 1 грн. 40 коп. + 579 грн.80 коп. + 89 грн. + 2 985 грн. + 4 990 грн. + 21 грн. 80 коп. + 295 грн. 4 990 грн. + 6 грн. 72 коп. + 10 грн. + 26 грн. 35 коп. + 16 грн. 49 коп. + 167 грн. 43 коп. + 596 грн. 89 коп.), які в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Доводи відповідачки про те, що вона користувалася карткою тільки до 2013 року, яку вона отримала відповідно анкеті-заяві від 02 листопада 2012 року, є неприйнятними та слід зауважити таке.

02 листопада 2012 року на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 про надання банківських послуг позивачем було відкрито банківський поточний рахунок, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карток, які видавались відповідачу на певний термін, по закінченню якого кредитна картка перевипускалась ( за матеріалами справи така картка перевипускалась протягом 2013-2017 років) та відповідач продовжувала користуватися кредитними коштами, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я відповідача в 2013 році. Укладення окремого договору при перевипуску кожної картки не вимагається, оскільки кредитна картка це платіжна картка із встановленим кредитним лімітом. Отже відповідач користується кредитними коштами, які надані позивачем та акумульовані на банківському поточному рахунку відповідача з 2013 року на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 від 02 листопада 2012 року, а тому апеляційний суд врахує боргові зобов`язання відповідача з 25 листопада 2013 року та по 27 лютого 2019 року.

Крім того, відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по її картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, то вона не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 отримала останню перевипущену платіжну картку 29 травня 2017 року зі строком дії до березня 2021року, якою активно користувалася до січня 2019 року, а 26 жовтня 2018 року погашено 596 грн. 89 коп.

Строк повернення кредитних коштів у договорі про надання банківських послуг від 02 листопада 2012 року сторонами не визначено, отже строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, а тому слід керуватися вимогами частини 2 статті 530 ЦК України, за якою у цьому разі кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

21 квітня 2018 року Банк збільшив кредитний ліміт на банківському рахунку відповідача до 25 000 грн, а 26 березня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. Отже позивач не пропустив загальну позовну давність для звернення до суду з вказаним позовом.

Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» частково довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості в межах отриманого та неповернутого кредиту (тіла) у сумі 15 563 грн. 96 коп. станом на 27 лютого 2019 року, то позов Банку слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 15 563 грн. 96 коп. заборгованості.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Оскільки суд першої інстанції, вірно виходивши з того, що позивач має право на повернення тіла кредиту, проте не дав оцінку наданому позивачем розрахунку та не перевірив його відповідність вимогам закону, на підставі пункту 2 частини першої статті 376 ЦПК України, судове рішення в частині стягнення кредитного боргу (тіла кредиту) підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов та апеляційна скарга Банку задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 332 грн. 53 коп. (15 563,96 грн. х100 % : 56093, 11 грн.= 27, 75 %; 4 802, 50 грн. (1921 грн. судовий збір сплачений за подання позову + 2 881, 50 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги) х 27,75 % / 100 %), що пропорційно 27, 75 % задоволених вимог, понесених відповідачем в обох судових інстанціях.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новгород-Волинський Житомирської області, ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 02 листопада 2012 року заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 563 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 96 коп.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та штрафами залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новгород-Волинський Житомирської області, ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 332 (одну тисячу триста тридцять дві) грн. 53 коп. судових витрат, понесених в обох судових інстанціях.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.