ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4932/22 Справа № 177/1877/21 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , який діє від імені та інтересах ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2022 року, яке постановлено суддею Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оголошення особи померлою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.07.2016 року виконавчим комітетом Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого вони дітей не мають.

До реєстрації шлюбу її чоловік ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 20.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу, ОСОБА_4 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони проживали разом ще до реєстрації шлюбу. В 2017 році, після чергової сварки, чоловік пішов у справах і більше не повернувся та з того часу не дає про себе знати. Жодних родичів чи близьких у ОСОБА_3 немає.

Звернувшись до поліції, вона отримала відповідь, згідно якої в результаті перевірки за заявою, встановити місце мешкання ОСОБА_3 не вдалося.

Оскільки ОСОБА_3 за місцем проживання не з`являється з 2017 року, його місце перебування не встановлено, тому вона припускає його смерть та бажає успадкувати вищевказану квартиру.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 , який діє від імені та інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не об`єктивно та одностороннє дослідив докази про справі.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачка вчиняла спроби для розшуку свого чоловіка ОСОБА_3 які не дали належного результату.

Разом з тим, відповідно до інформації центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_3 здійснив виїзд за межі України, інформація щодо повернення на територію України відсутня. Більше п`яти років ніяких відомостей про місце знаходження або місце проживання ні заявником ні компетентними органами не встановлено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який наполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.07.2004 року ОСОБА_5 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.2004 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 7)

11 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . виконавчим комітетом Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб (а.с.3).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та інформації Криворізького ВДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області № 113/20.3-31 від 28.01.2022, актові записи про розірвання вказаного шлюбу, як і актовий запис про смерть ОСОБА_5 відсутні (а.с. 30-33).

Відповідно до довідки з місця проживання та акт посвідчений депутатом Радушненської селищної ради від 22.11.2021, згідно якого ОСОБА_5 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_3 , не проживає з 2017 року, фактичне місце його проживання не відоме (а.с. 8-9).

Згідно Акту складеного старостою Радушненського старостинського округу А. Андріяша, депутата сільської ради о. Чирченко, мешканців вул. Лікарняна смт. Радушне завіреного виконавчим комітетом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_3 зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає з 2014 року (а.с. 26-27).

Згідно інформації наданої з державного реєстру фізичних осіб платників податків, за період з 1 кварталу 2018 по 3 квартал 2021 року інформація про ОСОБА_3 як платника податків відсутня (а.с. 38).

ОСОБА_3 , в період з 2017 року по грудень 2021 року за медичною допомогою до КП «Криворізька центральна районна лікарня «Новопільської сільської ради» не звертався (а.с. 53-55), на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебував (а.с. 54-55).

Згідно відповіді № 487/2-397-60 від 26.04.2018 року Криворізького РВП Криворізького ВП, на звернення ОСОБА_1 з заявою, у ході проведеної перевірки встановити місце мешкання ОСОБА_3 не вдалося (а.с. 10).

Згідно інформації наданої на запит суду центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 91-1326/0/15-22 від 13.01.2022 року, ОСОБА_3 , 30.05.2017 року здійснив виїзд з території України в пункті пропуску Гоптівка (а.с. 36).

Як слідує з інформації Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за вих. № 45.1/2-1048 від 11.02.2022 року, відносно ОСОБА_3 розшукова справа не заводилася (а.с. 49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів смерті громадянина ОСОБА_3 , а сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

За правилами ч.1 ст.46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Згідно з частиною 4 вказаної вище статті, порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.306 ЦПК України, у заяві про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у Цивільному кодексі України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено обставин та не надано об`єктивних даних, які б давали суду беззаперечні підстави зробити вірогідне припущення про смерть громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом тривалого часу у зареєстрованому місці його проживання чи фактичному місці проживанні, не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Крім того, на думку колегії суддів, визнання особи померлою є крайньою мірою, передчасно обраним заявниками способом захисту своїх прав, та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні щодо відмови у задоволенні позовних вимог, які судом належним чином обґрунтовані та узгоджуються з нормами матеріального права та процесуального законодавства України.

Колегією суддів, під час перегляду справи в апеляційному порядку, не були встановлені передбачені законодавством обставини для визнання громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням позивачем обставин справи та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається заявник у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: