Справа № 130/2920/21
Провадження № 22-ц/801/1372/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 рокуСправа № 130/2920/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Фермерського господарства «Золотий лев» до ОСОБА_1 , із участю третіх осіб - Державного реєстратора Бабчинецької сільської ради Вінницької області Косарєва Миколи Володимировича, ОСОБА_2 , про оскарження рішення та запису державного реєстратора,

за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «Золотий лев» Путіліна Євгена Вікторовича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

19 жовтня 2021 року Фермерське господарство «Золотий лев» (далі - ФГ «Золотий лев») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 , із участю третіх осіб - Державного реєстратора Бабчинецької сільської ради Вінницької області Косарєва М. В., ОСОБА_2 , про оскарження рішення та запису державного реєстратора.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2022 року позов залишено без розгляду.

Стягнуто з ФГ «Золотий лев» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник позивача ФГ «Золотий лев» - Журжа В.П. 24 травня 2022 року подав заяву, за змістом якої просив дану позовну заяву залишити без розгляду. За відсутності клопотання сторони позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 6000 грн..

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, представником ФГ «Золотий лев» Путіліним Є. В., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу витрат на правничу допомогу. Здійснити розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що підстави для визнання дій позивача необґрунтованими (неправомірними, недобросовісними) внаслідок використання ним свого диспозитивного права відсутні, оскільки звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а потім подання заяви про залишення позову без розгляду, не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, та ці дії не можуть вважатися необґрунтованими, недобросовісними й тягнуть за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК країни у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом з тим, Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат колегія суддів враховує наступне.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - вирішення спору та ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, у разі, коли сторона у справі вчиняє якусь процесуальну дію не з метою вирішення спору, а задля досягнення сторонніх цілей (введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Аналогічна позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 р. у справі № 905/945/18, від 16.10.2019 р. у справі № 906/936/18 та від 06.05.2021 р. у справі № 910/6116/20, від 24.01.2022 р. у справі № 911/2737/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у ході підготовчого провадження мав намір змінити предмет та підстави позову, про що до початку підготовчого засідання 15.12.2021 року ним було подано заяву про зміну предмету позову, яка ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2022 року була повернута позивачу. Суд першої інстанції вважав дану заяву завідомо безпідставною, оскільки одночасна заміна і предмету і підстав позову є заздалегідь неприпустимим, незалежно від стадії судового провадження.

Після повернення позивачу позовної заяви у новій редакції, ним була подана заява про залишення позову без розгляду. Підстави прийняття даного рішення позивачем, заява не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та вважає, що хоча саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду і є диспозитивним правом позивача, передбачене нормами ЦПК України і звернення з позовом до суду є суб`єктивним правом позивача, доступ до якого йому гарантований, зокрема п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, однак при їх здійсненні слід враховувати і вимоги ч. 4 ст. 12 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних прав.

Таким чином, зловживання правом - це свого роду спотворення права.

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням цивільного процесу, визначеним у ст. 2 ЦПК .

Отже, та обставина, що позивач не дотримуючись наміру досягнення головної мети судового розгляду - вирішення спору, створив відповідачу умови, які призвели до укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, пояснень, заперечень свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача в передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов.

У даній справі, позивач надав своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

Також колегія суддів бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про наявність у суду першої інстанції підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 компенсації судових витрат, понесених нею на оплату професійної правничої допомоги, на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

У справі встановлено, що і позивач при зверненні з позовом до суду і відповідач ОСОБА_1 при підготовки до розгляду справи скористалися наявним у них правом на правничу допомогу, у зв`язку з чим понесли витрати.

При визначені розміру судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги, судом першої інстанції була надана вірна оцінка доказам про надання обсягу робіт, витраченого часу та оплати послуг адвоката відповідача Федоренко П. П., а саме копії укладеного між адвокатом та відповідачем ОСОБА_1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 61 від 15 грудня 2021 року про надання правової допомоги та договору про надання правової (правничої) допомоги № 61 від 15 грудня 2021 року, акту наданих послуг правової (правничої) допомоги від 15 грудня 2021 року з переліком виконаних адвокатом робіт, послуг і часом, витраченим на них, та квитанції від 15 грудня 2021 року, згідно з якими вартість виконаних адвокатом робіт, оплачених відповідачем у справі, склала 6000 грн. Копія поданого стороною відповідача клопотання щодо стягнення витрат на правову допомогу із доданими документами заздалегідь також була вручена відповідачеві ФГ «Золотий лев».

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5,6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 року в справі №911/4242/15.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, оскільки внаслідок дій позивача, ініціювання судового провадження, відповідачем було понесено витрати на правничу допомогу адвоката.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Золотий лев» Путіліна Євгена Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський