Дата документу 27.09.2022 Справа № 337/4299/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/4299/21

Провадження №22-ц/807/1408/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Кочеткової І.В., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Рикун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2022 року у складі судді Кучерук І.Г. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири, у якому вказав, що він є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Як вказав позивач, його сестра - ОСОБА_6 , також є співвласниця квартири, де вона і проживає на теперішній час.

Через певні життєві обставини, йому довелось повернутись до своєї квартири, оскільки іншого місця для проживання в нього не було. Протягом тривалого часу він неодноразово приходив до квартири, проте сестра відмовилась пускати у квартиру. Позивач звертався до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але вона відмовляється і взагалі ігнорує його пропозиції та вимоги.

Відповідач не визнає права позивача на кімнату та вважає, що вона належить лише їй. ОСОБА_1 не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає повноцінно користуватись цим майном.

На теперішній час позивач винаймає квартиру для проживання, оскільки не може повернутись до своєї квартири. Відповідач по справі чинить перешкоди у користуванні квартирою.

Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири, та передати ключі від квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_5 квартирою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вселення до квартири та зобов`язання ОСОБА_1 передати ключі від квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскільки останні обізнані про обставини виключно зі слів позивача, що є зацікавленою особою та спотворює дійсні обставини.

Суд першої інстанції, на думку відповідача, в порушення положень ст. 221 ЦПК України, не роз`яснив відповідачу право на подачу зустрічного позову, саме про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд на підставі належних та допустимих доказів не перевіряв належність спірної квартири до приватної чи комунальної власності, у зв`язку з чим, не залучив до участі у справі всіх учасників, зокрема територіальну громаду в особі відповідного органу.

Посилаючись на положення ст. 71 ЖК УРСР відповідач зазначала, що суд мав відмовити позивачу у захисті його права на підставі того, що останній не проживав у спірній квартирі за власним рішенням без поважних причин понад встановлений законом шестимісячний строк.

Судом не було встановлено поважність причин не проживання особи у спірній квартирі та не встановлено, чи здійснював позивач матеріальні витрати по утриманню вказаного житла, а також не було перевірено можливість вселення особи у квартиру виходячи з її площі та кількості фактично проживаючих осіб.

В подальшому, до Запорізького апеляційного суду надійшли апеляційні скарги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подані як особами, які не приймали участь у справі, за якими ухвалами Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року було відкрито апеляційні провадження.

Не погоджуючись із рішенням суду апелянти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як особи, що не брали участі у справі, подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг вказано, що ОСОБА_2 батько позивача, є відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 . Разом з ним у вказаній квартирі проживають: його дружина - ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_1 та онуки - ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що підтверджено відповідною довідкою.

У 2020 році ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні ним права користування спірною квартирою, при цьому ОСОБА_2 , як відповідального квартиронаймача, та інших співмешканців квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не було залучено до участі у розгляді цієї справи, хоча, як вважають апелянти, цей спір безпосередньо стосується їх прав та інтересів і саме вони, як особи, що є користувачами вказаного житлового приміщення, мають бути відповідачами у цій справі.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є аналогічними доводам апеляційної скарги ОСОБА_10 , які наведені вище.

29 квітня 2022 року позивачем ОСОБА_5 було надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві зазначено, що позивач ОСОБА_5 зареєстрований у спірній квартирі. Після тимчасової його відсутності у вказаному помешканні був змушений повернутись до спірного житла, оскільки іншого місця для проживання не має. До вказаної квартири приходив неодноразово, проте його сестра ОСОБА_1 відмовилась пускати його, а оскільки замок у квартирі було змінено позивач не мав можливості потрапити у квартиру самостійно. Внаслідок порушення його житлових прав вимушений був звертатись до поліції та органів прокуратури. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

19 серпня 2022 року ОСОБА_5 , в особі представника, адвоката Бєлецької А.М. подав відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

За змістом відзивів позивач вказав, що апелянти у своїх скаргах не спростували твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а висновки наведені у апеляційних скаргах є необґрунтованими і не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні квартирою, чим порушує житлові права ОСОБА_5 . Позбавлення позивача можливості проживати у спірній квартирі, є втручанням у його право на повагу до житла.

В судовому засіданні представник апелянтів адвокат Гончаренко П.П. наполягав на задоволенні апеляційних скарг, з підстав викладених в них.

Представник позивача, адвокат Бєлецька А.М. та позивач ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та наполягали на залишенні суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року, що підтверджено відомостями внесеними до паспорту серії НОМЕР_1 ( т.1 а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 22.04.1999 року ( т.1 а.с. 16, 26).

07.07.2021 року, позивач ОСОБА_5 звертався до відповідача ОСОБА_1 з приводу перешкод, з її сторони, користування частиною квартири за адресою АДРЕСА_1 та вселення ( т.1 а.с.33).

Відповідно до листа ОСОБА_11 , повідомлено ОСОБА_5 про те, що позивач добровільно з 2015 року прийняв рішення про виселення з квартири, та перешкод йому ніхто не чинить ( т.1 а.с.34-35).

Згідно з описом вкладення у цінний лист, що було направлено начальнику Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_5 з метою вирішення питання щодо вселення його до спірної квартири, звертався до органів поліції із заявою щодо користування власністю та його вселення.

Не отримавши відповіді на своє звернення щодо вселення у квартиру, ОСОБА_5 звернувся із відповідною заявою до керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя.

З інформаційної довідки № 357490 від 20.10.2021 вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 , відповідальним квартиронаймачем є гр. ОСОБА_2 . Квартира неприватизована чотирьохкімнатна, загальна площа - 88,04 м.кв., кількість зареєстрованих осіб сім ( т.2 а.с.5).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 485712 від 10.05.2022 за адресою АДРЕСА_1 , склад прописаних осіб становить: ОСОБА_2 відповідальний власник (квартиронаймач), ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_1 донька, ОСОБА_3 онука, ОСОБА_9 онук, ОСОБА_5 син, ОСОБА_12 онук (т.2 а.с. 6).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт ОСОБА_2 є відповідальним квартиронаймачем житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане житлове приміщення є неприватизованим.

Позивач ОСОБА_12 і відповідач ОСОБА_1 зареєстровані у спірній квартирі та набули право користування вказаним житлом в якості членів сім`ї наймача ОСОБА_2 .

Апелянти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 також є членами сім`ї відповідального квартиронаймача - ОСОБА_2 , зареєстровані у спірній квартирі, законність їх вселення у житлове приміщення не оскаржується.

Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Після вселення до неприватизованого житла, основним квартиронаймачем якого є апелянт ОСОБА_2 , усі зареєстровані у квартирі особи, в тому числі позивач і відповідач, набули із апелянтом ОСОБА_2 рівних прав та обов`язків, що випливають із договору найму житлового приміщення. Користувачі квартири зобов`язані нести солідарну відповідальність за усіма обов`язками, що виникають із договору найму житлового приміщення та мають рівні права на користування житлом.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Аналогічні норми містяться у ч. 4 ст. 311 ЦК України відповідно до яких, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Наведене узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 07 травня 2021 року у справі № 309/2340/15-ц.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг щодо скасування рішення суду першої інстанції з підстав незалучення до участі у справі їх у якості співвідповідачів, колегія суддів вважає наведені доводи обґрунтованими виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 7 осіб, квартира має 4 житлові кімнати та відповідну житлову площу у 88,04 кв. м.

Права відповідача ОСОБА_1 та апелянтів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користування спірним житлом, в силу положень ч. 2 ст. 62 ЖК України є рівними із правами відповідального квартиронаймача - ОСОБА_2 , якого також не було залучено до участі у справі.

Предметом спору у цій справі є усунення перешкод у користуванні квартирою, поновлення житлових прав ОСОБА_12 шляхом вселення.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_12 певний час не проживав у спірній квартирі.

За цей час між співмешканцями квартири, відповідачем ОСОБА_1 , відповідальним квартиронаймачем - ОСОБА_2 а також апелянтами - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , склався певний порядок користування житловою площею та іншими (допоміжними) приміщеннями квартири, установлено порядок оплати вартості утримання такого житла та погашення вартості комунальних послуг.

Вселення позивача ОСОБА_12 до спірної квартири безумовно вплине на узгоджений порядок користування житловим приміщенням, призведе до зміни усталеного режиму користування суміжними приміщеннями, перерозподілу житлової площі між фактично проживаючими у квартирі особами та позивачем, зменшення житлової площі, що перебуває у користуванні відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 та інших членів сім`ї, якими зокрема є ОСОБА_3 і ОСОБА_4

ОСОБА_1 в своїх апеляційній скарзі також зазначала про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у незалученні до участі у справі всіх учасників спірних правовідносин, які мають відповідати за позовом ОСОБА_12 .

Згідно ч.1,ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Рішення суду першої інстанції, яке є предметом перегляду в апеляційному порядку, впливає на права апелянтів співмешканців квартири АДРЕСА_1 , а їх процесуальна співучасть у цій справі є обов`язковою, враховуючи, що заяв чи клопотань про залучення інших співмешканців квартири позивач не заявляв,колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права та незалучення до участі у справі в якості співвідповідачів, всіх осіб, що мають відповідати за позовом.

Ураховуючи, що незалучення до участі у справі осіб як співвідповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, встановивши порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів при апеляційному перегляді рішення, не оцінює інші доводи апеляційних скарг та правильність висновків суду по суті спору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року, в цій справі скасувати, ухвалити нову постанову наступного змісту:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова