_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8336/21
Провадження № 2/947/1151/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Одесі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про розірвання договору найму квартири, стягнення боргу по оплаті за житло та виселення з квартири без надання іншого житла, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення яким розірвати договір найму квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 червня 2020р. між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , виселити останню з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з неї заборгованість з оплати на житло в сумі 32000 гривень. При цьому позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить йому - ОСОБА_3 , його сестрі ОСОБА_3 , та його матері ОСОБА_4 , опікуном якої є позивач. У власності позивача знаходяться дві кімнати площею 18,6 m2 та 9,7 m2, загальною жилою площею 28,3 m2.За його сестрою ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі закріплена кімната площею 12,5 m2.Позивач зазначає, що 22 червня 2020р. ним укладений договір найму квартири з відповідачкою ОСОБА_2 , яка винаймає дві житлові кімнати у вказаній квартирі та користується всією загальною площею квартири. Згідно п. 1.7 строк найму житла встановлюється з 23 червня 2020 року до 23 червня 2021 року. Пунктом 1.8 договору визначено, що наймач за проживання сплачує 4,000 (чотири тисячі) грн. в місяць. Всі комунальні послуги згідно вказаного договору сплачує наймач. Проте, з моменту укладання вказаного договору відповідачка ОСОБА_2 не виконує умови вищевказаного договору, протягом восьми місяців оплату за проживання не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на теперішній час складає 32000 грн., також відповідачка несвоєчасно сплачує комунальні послуги за квартиру. Також позивач зазначає, що за час проживання відповідачки в квартирі у нього почали зникати речі, про що він неодноразово звертався до відділу поліції. Крім того, відповідачка без згоди та в порушення договору допускає проживання у квартирі сторонніх осіб, оскільки вважає, що вона розірвала з ним договір найму житла та на теперішній час винаймає кімнату у його сестри - третьої особи ОСОБА_3 .. Позивач намагався вжити заходи досудового врегулювання спору, однак відповідачка почала погрожувати йому фізичною розправою та перестала впускати до квартири, а тому він вимушений звернутись до суду з даною заявою.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлялись, представник позивача - адвокат Чернишов Є. 23 грудня 2021р. надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 та їх представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись, в матеріалах справи наявний відзив та письмові пояснення від представника відповідачки та третьої особи - адвоката Боднара М.О. в яких він просить у задоволенні позову відмовити. Також, 04 травня 2022р. представник відповідачки та третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги вони не визнають, у їх задоволенні просять відмовити з підстав недоведеності та необґрунтованості, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , а орендує інше житло.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки до суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 2000р., зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 14 червня 2000р. (кн.332 пр.-7-р. 135) та на підставі Договору дарування від 29 березня 2006р., посвідченого 29 березня 2006р. Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, р. №3-1496, квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності, належить позивачу ОСОБА_3 , третій особі ОСОБА_3 , яка є сестрою позивача та їх спільній матері - ОСОБА_4 .

Позивач є опікуном третьої особи ОСОБА_4 , згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2007р. №2-о-257/2007 (Посвідчення №289 Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18 лютого 2009р.).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 30.08.2017 року по цивільній справі №520/4077/17, визнано за ОСОБА_3 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2011 року (цивільна справа №2-3820/11), було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування ОСОБА_3 кімнату площею - 12,5 кв.м., ОСОБА_1 виділено у користування кімнату площею - 18,6 кв.м., ОСОБА_4 виділено у користування кімнату площею - 9,7 кв.м., підсобні приміщення залишені у загальному користуванні.

З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2020р. позивач ОСОБА_3 уклав з відповідачкою ОСОБА_2 договір найму квартири АДРЕСА_1 . Згідно п. 1.7 строк найму житла встановлюється з 23 червня 2020 року до 23 червня 2021 року. Пунктом 1.8 договору визначено, що наймач за проживання сплачує 4,000 (чотири тисячі) гривень в місяць. Всі комунальні послуги згідно вказаного договору сплачує наймач.

Позивач звернувся до суду з посиланням на те, що з моменту укладання вказаного договору відповідачка ОСОБА_2 не виконує умови вищевказаного договору, протягом восьми місяців оплату за проживання не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на теперішній час складає 32000 гривень, а також несвоєчасно сплачує комунальні послуги за квартиру, у зв`язку з чим з посиланням на ст.ст. 815,825,826 ЦК України він вимушений звернутись до суду про розірвання договору найму квартири, стягнення боргу по оплаті за житло та виселення.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі статтею 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок (стаття 812 ЦК України).

Так, за договором оренди житлового приміщення від 22 червня 2020р. ОСОБА_3 (наймодавець) передає ОСОБА_2 (наймачеві) та постійно проживаючими з нею особам, в тимчасове платне користування для проживання квартиру АДРЕСА_1 , яка належить наймодавцю.

Слід зазначити, що на час укладення 22 червня 2020р. позивачем ОСОБА_3 , який діяв від себе особисто, з відповідачкою ОСОБА_2 . Договору найма квартири АДРЕСА_1 у користуванні позивача знаходилась одна кімната площею 18,6 кв.м. Співвласник квартири ОСОБА_3 та позивач, який представляє та діє в інтересах співвласника ОСОБА_4 у встановленому законом порядку згоду на укладення договору не надавали.

Крім того, у своєму відзиві відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що вона дійсно укладала із позивачем договір найму двох кімнат: одна кімната 18,6 кв.м., а друга 12,5 кв.м. (а не 9,7 кв.м. як зазначає позивач), однак, як з`ясувалось друга кімната 12,5 кв.м., знаходиться не у користуванні позивача ОСОБА_3 , а у користуванні його рідній сестрі ОСОБА_3 , що і стало підставою припинення оренди кімнат у позивача.

При розгляді справи, було встановлено, що 07 вересня 2020р. ОСОБА_3 уклала з відповідачкою ОСОБА_2 договір найму (оренди) на житлову кімнату 12,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у її користуванні, однак вказаний договір також був укладений без згоди інших співвласників.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Спірний договір найму, був укладений з порушенням норм чинного законодавства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

При таких обставинах вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору найму квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 червня 2020р. між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 та стягнення заборгованість з оплати на житло в сумі 32000 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про виселення відповідачки, слід зазначити, що 04 травня 2022р. представником відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - адвокатом Боднаром М.О. до суду було подано заяву в якій зазначено, що відповідачка ОСОБА_2 не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що орендує інше житло. На підтвердження зазначених обставин представником надано до суду копію Договору безоплатного тимчасового користування житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 22 листопада 2021р..

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимогОСОБА_3 про виселення також слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,12,13,18,19,81,178,187,211,247,258,259,273,274-279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про розірвання договору найму квартири, стягнення боргу по оплаті за житло та виселення з квартири без надання іншого житла - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 10.05.2022р..

Суддя Огренич І. В.