рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/2041/21

Номер провадження 2/495/610/2022

01 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно у якій позивач просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, а саме на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.

Обґрунтовуючи позов зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача, ОСОБА_3 (надалі спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , 11.08.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис за №872, яка залишила на ім`я позивача заповіт, посвідчений 02 березня 2000 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, за реєстровим №4-796. Даний заповіт за життя спадкодавця не був змінений і не скасований.

На день смерті спадкодавцеві належала квартира під АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м., на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради №554 від 30.07.1982 року про надання квартири ОСОБА_3 та ордеру №218 від 01.08.1982 року.

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Таким чином позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом.

Відповідачка ОСОБА_5 є рідною сестрою спадкодавця, тобто є спадкоємцем другої черги з законом. Відповідачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвої С.М. копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

16.04.2021 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвої С.М. надійшла копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

27.07.2021 року представник позивача адвокат Холудєєв Б.Є. подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно до набрання законної сили рішення суду у праві №495/4643/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про витребування майна і чужого незаконного володіння.

09.06.2022 року представник позивача адвокат Холудєєв Б.Є. подав до суду клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.06.2022 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

У судове засідання 01.08.2022 року сторони не з`явились.

Представник позивача адвокат Холудєєв Б.Є. надав до суду заяву у якій просив справу розглядати у відсутність позивача та його представника, вказав, що вимоги заяви підтримують у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Згідно поданої нею заяви від 29.04.2021 року просить судові засідання по справі проводити у її відсутність, вказує також, що не заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1 .

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11.08.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис за №872.

Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується наступними документами:

-свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 виданого 28.01.1969 року, актовий запис №156, згідно якого в графі мати зазначено ОСОБА_2 ;

-свідоцтвом про народження матері позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_4 виданим повторно 09.09.1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеса, актовий запис за №2412 згідно якого в графі батько вказано ОСОБА_8 , в графі мати ОСОБА_9 ;

-свідоцтвом про зміну по-батькові матері позивача ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 , від 22.08.1978 року, згідно якого остання змінила по-батькові « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 »;

-свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , серії НОМЕР_6 , виданого повторно 22.09.1978 року, згідно якого після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_13 »;

-свідоцтвом про народження спадкодавця - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_7 виданим повторно 24.09.1980 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеса, актовий запис за №1251 згідно якого в графі батько вказано ОСОБА_8 , в графі мати ОСОБА_15 ;

-свідоцтвом про зміну по-батькові матері спадкодавця ОСОБА_16 , серії НОМЕР_8 , від 10.09.1980 року, згідно якого остання змінила по-батькові « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_11 »;

-свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_18 та ОСОБА_3 , серії НОМЕР_9 від 10.09.1980 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири під АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.,

Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради №554 від 30.07.1982 року про надання квартири ОСОБА_3 та ордеру виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №218 від 01.08.1982 року.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт від посвідчений 02 березня 2000 року Щукіною Л.С. державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, за реєстровим №4-796. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру під АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Даний заповіт за життя спадкодавця не був змінений і не скасований.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Таким чином позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом.

На вимогу суду приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С.М. була надіслана копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Згідно дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №14/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк для прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, під час розгляду справи судом не встановлено.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 володіла квартирою під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Відсутність державної реєстрації квартири не є порушенням законодавства, а належність житлового будинку спадкодавцю ОСОБА_3 підтверджується рішенням Білгород-Дністровської міської ради №554 від 30.07.1982 року про надання квартири ОСОБА_3 та ордером виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №218 від 01.08.1982 року. Отже, судом достеменно встановлений факт належності спірної квартири ОСОБА_3 , яка за життя заповіла її своєму племіннику.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, підтверджені під час розгляду справи та позивачем обрано належний спосіб захисту свого права, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи відповідачка позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, а саме на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 шафа, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею - 33,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський