ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7855/19 Номер провадження 22-ц/814/1565/22Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ломакіна Едуарда Володимировича

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року у складі судді Шарка О.П.

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 136А-08 від 02.09.2008 року у розмірі 114326 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 112022 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1362 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 41 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В обгрунтування позову зазначив, що 02.09.2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 136/А-08. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 4400 дол. США на термін до 25.09.2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштам в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

13.12.2016 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № 136/А-08 від 02.09.2008 року переведено з валюти Долар США в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 423871 грн. 78 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 423871 грн. 78 коп. В порушення умов кредитного договору, а також вимог діючого законодавства, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлений Договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 01.06.2021 року має заборгованість у розмірі 114326 грн. 43 коп., яка складається з наступного: 112922 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1362 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 41 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором № 136/А-08 02.09.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Окрім того, 18.11.2014 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором № 136/А-08 був укладений договір поруки між АТ КБ «ПриватБанк» з поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ».

Відповідно до умов Договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором № 136А/08-08, проте відповідачами вона виконана не була, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № 136А-08 від 02.09.2008 року у розмірі 114326 грн. 41 коп, яка складається з наступного: 112022 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1362 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 41 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1138 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» є поручителями перед кредитором за виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, тому позовні вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив до Харківського апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Ломакіна Е.В., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» встановлений особливий порядок дострокового стягнення суми боргу за кредитом, шляхом надання повідомлення. Вказав, що позивач ніколи не надсилав ОСОБА_1 повідомлення про дострокове повернення кредиту, тому позовні вимоги є безпідставними. Окрім того, вказав, що судом здійснено невірний розподіл судових витрат.

Також зазначив, що місцевим судом були допущені порушення правил підсудності, оскільки позовні вимоги позивача до ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» підсудні господарському суду.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Полфьорової Я.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Гальонкін С.А., Карпушин Г.Л.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 02.09.2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 136/А-08. Згідно даного договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 4400 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштам в строки та порядку, встановлених кредитним договором (а. с. 13-15).

13.12.2016 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № 136/А-08 від 02.09.2008 року переведено з валюти Долар США в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 423871 грн. 78 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 17).

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 423871 грн. 78 коп.

Згідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінене повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором.

У порушення норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01.06.2021 року складає: 114326 грн. 43 коп., яка складається з наступного: 112922 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1362 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 41 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 139-141).

Наданий позивачем розрахунок відповідачами не спростований.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором № 136/А-08 02.09.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки (а.с. 19).

Окрім того, 18.11.2014 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором № 136/А-08 був укладений договір поруки № 136/А-08/DP1 між АТ КБ «ПриватБанк» з поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» (а.с. 18).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та стягуючи солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» заборгованість за кредитним договором в сумі 114326 грн. 41коп. суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином свої обов`язки перед кредитором, у зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість. Відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» поручилися перед позивачем за належне виконання обов`язків ОСОБА_1 відповідно до наданого йому кредиту, а тому наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Тобто, у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У частині першій та другій статті 553 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

Виконання поручителем обов`язку щодо дострокового погашення боргу є взаємопов`язаним із таким обов`язком позичальника.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» було надіслано повідомлення № 30.1.0.0/2 20925НАКСS04Q, в якому зазначено розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 136/А-08 від 02.09.2008 року та обов`язок її погашення не пізніше п`яти календарних днів з дати отримання цього повідомлення; у разі несплати заборгованості у визначений строк, згідно статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору № 136/А-08 від 02.09.2008 та договорів поруки № 136/А-08/ DP1 від 18.11.2014 року та № б/н від 02.09.2008 року зазначено вимогу про повернення суми кредиту повністю, суми нарахованих процентів та штрафні санкції.

На підтвердження зазначених обставин позивачем долучено до справи копію списку згуртованих поштових відправлень, пріорітетних листів з оголошеною цінністю до боржників, зокрема до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» рекомендованими листами (а.с. 10, зворотня сторона) та описи до цінних листів в яких вказано, що здійснювалось направлення відповідачам претензії про наявність боргу, на яких міститься штамп Укрпошти від 28.02.2019 (а. с. 11-12).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо невиконання позивачем умов дострокового стягнення заборгованості, а саме не надсилання повідомлення відповідачам, не відповідає обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Окрім того, при розгляді справи відповідачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження неправильного розрахунку суми боргу по кредиту або контррозрахунку суми заборгованості.

У зв`язку із встановлення факту порушення позичальником своїх зобов`язань перед банком, місцевий суд, належним чином врахувавши ці обставини, умови договору поруки та цивільного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення в солідарному порядку вищезазначених коштів із поручителів ОСОБА_2 та ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ».

Доводи апеляційної скарги, щодо невірного визначення судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки даний розподіл був здійснений місцевим судом з врахуванням зменшення позовних вимог позивачем.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що позовні вимоги пред?явлені до ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» мають розглядатися в порядку господарського судочинства з наступних підстав.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з того, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" стосовно солідарного стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» витікають з цивільних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 та договору поруки № 136/А-08/DP1 укладеного 18.11.2014 між АТ КБ «ПриватБанк» з поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ», тому позовні вимоги до ТОВ «СЕРВІС - КОМЛЕКТАЦІЯ» мають розглядати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ломакіна Едуарда Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин