ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/223/19 Номер провадження 22-ц/814/2203/22Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Комсомольского міського суду Полтавської області, ухвалене 15 лютого 2021 року у складі судді Солохи О.В.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ та виділ майна в натурі,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням уточнених вимог просив визнати земельну ділянку, площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :50:026:0696, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визначити розмір часток кожного зі співвласників відповідно до рівності часток співвласників по 1/2 частині; припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказану земельну ділянку, виділивши йому в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором, а ОСОБА_4 виділити у власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 зеленим кольором, та відповідно визнати за ними право власності на зазначені земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , вони 25.08.2008 року за спільні кошти придбали земельну ділянку, загальною площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696.

З урахуванням того, що шлюб між ними було розірвано виникла необхідність у поділі майна подружжя, у тому числі вищезазначеної земельної ділянки.

Рішенням Комсомольского міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано земельну ділянку, площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :50:026:0696, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначено розмір часток кожного зі співвласників відповідно до рівності часток співвласників по 1/2 частині.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 1 000 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696, шляхом її поділу в натурі відповідно до Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19.

Виділено ОСОБА_3 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 жовтим кольором та визнано за ним право власності на це майно, як на самостійний об`єкт права власності.

Виділено ОСОБА_4 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку № 2 до висновку експерта від 06.02.2019 № 1/5-19 зеленим кольором та визнано за нею право власності на це майно, як на самостійний об`єкт права власності.

Вирішено питання судових витрат.

На вказане рішення було подано апеляційну скаргу ОСОБА_4 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року без змін.

В подальшому Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2022 року рішення Комсомольского міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 червня 2021 року залишено без змін.

Не погодившись із рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дійсно ОСОБА_4 з ОСОБА_5 ) уклала договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки від 25.03.2008 року і цей договір був зареєстрований в державному реєстрі правочинів, проте моментом переходу права власності на земельну ділянку є момент його державної реєстрації.

Таким чином вважає, що для переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , покупець цієї земельної ділянки повинен був у порядку передбаченому ст. 17 цього Закону подати органу державної реєстрації прав відповідний договір купівлі-продажу та здійснити за собою державну реєстарацію права власності.

Вважає, що оскільки покупцем ОСОБА_4 право власності на спірну земельну ділянку не було зареєстровано тому до неї не перейшло право власності на цю земельну ділянку.

Вказує, що ОСОБА_2 придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі- продажу від 01 липня 2021 року та є її власником.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказне узгоджується з правовою позицією від 13 липня 2022 року справі № 761/14537/15-ц.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, з 10 серпня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 червня 2016 року було розірвано (т.1 а.с. 17.18)

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25 березня 2008 року ОСОБА_7 , який діє за довіреністю від імені ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, що заходиться на території Комсомольської міської ради Полтавської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 679205, виданого Комсомольською міською радою Полтавської області 18 січня 2008 року.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25 березня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. за реєстровим № 2396 (т.1 а.с.19).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-014 вказана земельна ділянка, кадастровий номер :50:026:0696, площа 0,1000 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 66)

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви про згоду на придбання майна від 25 березня 2008 року позивач надав згоду ОСОБА_4 на купівлю об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки розміром 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:026:0696 (т. 1 а.с. 20)

Відповідно до ст. 60 СК України що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтерес сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, оскільки такий висновок узгоджується із матеріалами справи та нормами законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 посилається на те, що вона придбала земельну ділянку загальною площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696 у ОСОБА_6 та є її власником відповідно до договору купівлі-продажу від 01.07.2021 року.

Вказує, що ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 25.03.2008 року проте, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :50:026:0696 за покупцем ОСОБА_4 зареєстроване не було, внаслідок чого до неї не перейшло права власності на цю земельну ділянку.

Проте, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не набула права власності на спірну земельну ділянку, оскільки не здійснила за собою державну реєстарацію права власності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки) визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджується Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року № 1066-VІ положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів.

Таким чином, у разі придбання земельної ділянки за договором купівлі-продажу нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки долучав (вилучав зі своєї справи) державний акт про право власності на земельну ділянку і долучав до договору купівлі-продажу та проставляв на цьому акті відмітку про перехід права власності. Ці дії регламентуються Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439 «Про деякі питання посвідчення права власності на землю».

В матеріалах справи наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 679205 (завірений нотаріусом), на якому на зворотній стороні стоїть відмітка ОСОБА_4 засвідчена її підписом, відповідно до якої остання отримала у нотаріуса 15.02.2011 року оригінал даного Державного акту на право власності на земельну ділянку. На звороті цього акту так само стоїть відмітка приватного нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу за реєстровим № 2396 від 25.03.2008 року, що ним посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки по котрому право власності на цю ділянку переходить до ОСОБА_4 . Напис завірено підписом та скріплено печаткою.

Таким чином, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 належним чином набула права власності на земельну ділянку площею 1 000 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :50:026:0696.

Вказаного висновку дійшов і Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.06.2022 року переглядаючи вказану справу.

Посилання апелянта на те, що відомості про неї, як про власника земельної ділянки, не внесені до Державного земельного кадастру, не заслуговують на увагу.

Зі змісту ч. 8 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянку. Таким чином, в Державному земельному кадастрі відбувається реєстрація земельних ділянок й відомостей про земельні ділянки, а не реєстрація прав на таку.

Пункт 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Вказане узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольского міського суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.А. Лобов

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови складено 30.08.2022 року