Справа № 753/7718/21 Головуючий І інстанція- Трусова Т.О.
Провадження № 22-ц/824/7063/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувавала тим, що вона в період із 04 січня 2021 року по 09 січня 2021 року здійснила на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 три платежі на загальну суму 98835 грн. Сплата вказаних сум відбулась в рамках її взаємовідносин із «шахрайською» фінансовою організацією під назвою « Траст Макворі Кепітал », за пропозицією менеджерів якої вона погодилася розмістити на рахунку депозитний вклад, однак, як з`ясувалося пізніше, кошти були сплачені не на рахунок компанії «Траст Макворі Кепітал», а на рахунок ФОП ОСОБА_1 . Вказує, що з відповідачем особисто ніколи не зустрічалась і не спілкувалась, будь-яких послуг відповідач їй не надавав, між ними немає договірних відносин, а тому заявлені до стягнення кошти є безпідставно набутими, і відповідач зобов`язаний їх повернути на підставі положень ст.1212 ЦК України. Окрім того з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України мають бути стягнуті інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповдіача на її користь безпідставно набуті кошти з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних в загальному розмірі 103598,29 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 98835 грн., інфляційні втрати в сумі 4005,11 грн., три відсотки річних у сумі 758,18 грн. та судовий збір в сумі 1489,98 грн., а усього стягнуто 105088,27 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Вовка С.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом змісту спірних правовідносин та відсутності доказів набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави. Зокрема суд залишив

- 2 -

поза увагою, що набуття відповідачем майна відбулося у незаборонений цивільним законодавством спосіб шляхом добровільного перерахування позивачкою коштів на його рахунок. При цьому суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перерахування коштів відбулося у межах надання фінансових послуг, на що посилається позивачка. Позивачка не надала суду доказів, що відповідачем у відношенні неї вчинене кримінальне правопорушення. На даний час за її заявою здійснюється досудове розслідування, однак вирок чи постанова з цього приводу відсутні, а тому з урахуванням положень ст.62 Конституції України її доводи безпідставні. Вважає, що стягнувши кошти, суд надав оцінку діям відповідача як незаконним, хоча дані обставини щодо підставності отримання грошових коштів відповідачем мають розглядатися в межах кримінального провадження.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 103598,29 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що перераховані ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 98835 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 як безпідставно отримані відповідно до ст.1212 ЦК України.

При цьому суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 за рахунок позивача ОСОБА_2 без законних на те підстав набув грошові кошти в розмірі 98835 грн., і жодних доказів на підтвердження наявності правової підстави для набуття коштів відповідачем не надано, а відтак порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення грошової суми з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або

- 3 -

збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до положень ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст.11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, щопозивачка ОСОБА_2 здійснила безготівкове перерахування коштів у розмірі 98835 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Перерахування здійснене трьома платежами, а саме:

- 04 січня 2021 року позивачка переказала кошти у розмірі 6000 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», призначення платежу: «це за послуги» ( в оригіналі російською мовою: «это за услуги»), що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 04 січня 2021 року № 0.0..1, код квитанції 9219-5583-3064-5841;

- 08 січня 2021 року позивачка переказала кошти у розмірі 2835 грн. на той самий рахунок ФОП ОСОБА_1 з аналогічним призначенням платежу, що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 08 січня 2021 року № 0.0..1, код квитанції 9219-9589-0018-1994;

- 09 січня 2021 року позивачка переказала кошти у розмірі 90000 грн. на той самий рахунок ФОП ОСОБА_1 з аналогічним призначенням платежу, що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 09 січня 2021 року № 0.0..1, код квитанції 9220-0559-2448-0181.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами

Також, судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності правової підстави для

- 4 -

набуття перерахованих позивачкою коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно задоволив позов та стягнув на коирсть позивачки кошти, отримані відповдіачем без законних на те підстав.

Окрім того, суд вірно стягнув кошти з урахуванням інфляційних встрат та 3 % річних згідно приписів ч.2 ст.625 ЦК України.

Таке повністю відповідає положенням ч.2 ст.1214 ЦК України, згідно якої у разі безпідставного одержання чи збереження грошей, нараховуються проценти за користування ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата погодилася із висновком Верховного Суду України у постанові від 01 червня 2016 року (справа № 910/22034/15) про те, що ст.625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому у разі прострочення повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України (п.41 постанови).

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом змісту спірних правовідносин та відсутності доказів набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави, оскільки набуття відповідачем майна відбулося у незаборонений цивільним законодавством спосіб шляхом добровільного перерахування позивачкою коштів на його рахунок, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що набуття ним майна у незаборонений законом спосіб ніяким чином не спростовує висновки суду про безпідставність набуття майна. Зокрема відповідачем не надано доказів існування між сторонами договірних відносин (в усній чи письмовій формі), якихось особистих чи інших відносин, які б слугували юридичною підставою отримання ним коштів.

Доводи скарги про те, що позивачка не надала суду доказів, що відповідачем у відношенні неї вчинене кримінальне правопорушення, безпідставні і ніяким чином не перешколджають вирішенню позову і встановленню факту безпідставності набуття майна відповдіачяем.

Це ж стосується посилань у скарзі на те, що на даний час за заявою позивачки здійснюється досудове розслідування, однак вирок чи постанова з цього приводу відсутні, а тому з урахуванням положень ст.62 Конституції України дані обставини щодо підставності отримання грошових коштів відповідачем мають розглядатися в межах кримінального провадження, а стягнувши кошти, суд надав оцінку діям відповідача як незаконним, необгрунтовані.

Наявність чи відсутність кримінального провадження ніяким чином не першкоджає захистку прав позивачки і ухваленню рішення в порядку цивільного судочинства, що повністю відповдіає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Тлумачення положень глави 83 ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п.6 ст.3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумнності свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18).

- 5 -

Відповідно доп.VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права, де вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що вона перерахувала кошти як вона вважала в рамках її взаємин із «шахрайською» фінансовою організацією під назвою «Траст Макворі Кепітал», за пропозицією менеджерів якої вона погодилася розмістити на рахунку депозитний вклад, сплативши кошти на рахунок ФОП ОСОБА_1 .

На підтвердження своїх доводів позивачка надала скріншот із сторінки веб-сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за 22 червня 2021 року, на якому Національна комісія розмістила повідомлення, що отримала ряд звернень від фізичних осіб, які втратили кошти та за результатами перевірки розмістила список сумнівних інвестиційних проектів, в тому числі організацію під назвою « Траст Макворі Кепітал » та її веб-сайт, а також вказала, що звернулася до провайдерів із проханням заболокувати його вебсторінку (а.с.32).

Окрім того, Національна комісія розмістила на своєму веб-сайті інформацію про інвестиційні проекти, які відповідають ознакам фіктивності та несуть загрозу втрати коштів громадян України, серед яких зазначено організацію під назвою « Траст Макворі Кепітал » та вказала, що кошти переводяться не на рахунки «Траст Макворі Кепітал», а на рахунки інших осіб, в тому чилі і ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Наведене у свою чергу очевидно та поза всяким розумним сумнівом свідсить про наявність помилки позивачки при перерахуванні нею коштів, що у свою чергу свідчить про добросовісність її дій по поверненню цих коштів.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційій скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

- 6 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: