Провадження № 22-ц/4808/919/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2022 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором б/н від 16.08.2011, укладеним між сторонами у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 21 000 грн, утворилася заборгованість, яка станом на 07.12.2021 становила 32 912,73 грн, з якої: 26 546,06 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 366,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на те, ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складає договір між ним та банком про надання банківських послуг, однакне виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищевказану заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» 26 546,06 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 16.08.2011 станом на 07.12.2021 та 1 830,90 грн судового збору.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмовлених позовних вимог.

Зазначає, що відповідач підписом у заві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Крім анкети-заяви відповідачем було також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В даній довідці вказано тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені та штрафу.

Таким чином, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами щодо сплати процентів.

При цьому, відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки і користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Вказані обставини підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи заявою відповідача, довідкою про умови кредитування, розрахунком заборгованості, довідками банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування та банківською випискою по рахункам відповідача, що має статус первинного документа.

Вказує, що сторони погодили умови договору, в тому числі базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами, однак суд першої інстанції не встановив повно та всебічно обставини справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за процентами, а натомість передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов`язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції відхилено слушні та обґрунтовані доводи про те, що позовну заяву підписано та направлено до суду не уповноваженою особою, тобто особою, яка в силу закону не має права бути представником в суді або не надала до суду на підтвердження таких повноважень належні та допустимі документи.

В матеріалах справи в якості доказів заборгованості містяться якісь таблички з цифрами, нібито розрахунок заборгованості, однак не зазначено службову особу, яка цей розрахунок склала.

Позивачем не було надано документа на підтвердження права займатися банківською діяльністю, тобто надавати фінансові послуги, зокрема кредитні, оскільки долучена копія банківської ліцензії на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також відбулася зміна найменування позивача.

Вказує, що єдиним документом, який він підписував, є анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, однак така не може відноситися до кредитного договору, адже то була заява про відкриття поточного банківського рахунку.

Між сторонами ніколи не було укладено в належній формі кредитного договору, а посилання банку на те, що нібито вищевказана анкета-заява про приєднання може мати ознаки кредитного договору не кореспондується з положеннями чинного законодавства, зокрема ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на хибний розрахунок сум заборгованості, наданий позивачем.

Ним було отримано коштів в сумі 61 589,28 грн, а зараховано (сплачено) на картку 50 068,13 грн, тобто гіпотетично заборгованість, яка могла виникнути у нього перед позивачем могла становити не більше 11 521, 15 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити повністю АТ КБ «ПриватБанк» в позові до нього про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»

не скористався.

Відзив на апеляційну скаргу Чумальчука С.В., поданий представником АТ КБ «ПриватБанк», апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки такий в порушення вимог ст. 360 ЦПК України не надісланий іншим учасникам справи.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін не підлягає до задоволення, оскільки справа в силу закону є малозначною, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного. З огляду на категорію справи, ціну позову, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Встановлено, що 16.08.2011ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 15, 15 зворот).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем 16.08.2011, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 16-41).

У зазначеній Довідці визначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць у розмірі 2,5 % в місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за невчасне погашення заборгованості, яка дорівнює сумі пені(1), що розраховується шляхом ділення базової процентної ставки за договором на 30, та пені (2), що дорівнює 1% заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (за наявності прострочення по кредиту або процентами 5 і більше днів, при виникненні прострочення на суму від 50 грн.); комісія за зняття готівки; комісія за зняття власних коштів; комісія за моніторинг неактивної карти; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах; комісія за безготівковий платіж; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Згідно довідки між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитні картки, остання терміном дії до 02/22 (а.с.14).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) 16.08.2011 встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн.; 12.12.2013 - збільшено до 500 грн.; 20.01.2016 - збільшено до 4 500 грн.; 21.01.2016 - збільшено до 5 000 грн.; 25.01.2018 - зменшено до 0 грн.; 31.07.2018 збільшено до 1 000 грн.; 05.09.2018 зменшено до 0 грн.; 03.12.2019 - збільшено до 21 000 грн.; 15.06.2021 зменшено до 0 грн. (а.с.13).

Відповідно до п. 1.1.2.5, 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, які додані банком до позовної заяви, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_1 за цим кредитним договором станом на 07.12.становить 32 912,73 грн, з якої: заборгованість за тілом кредиту 26 546,06 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 366,67 грн (а.с.11-12).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банк має право змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком.

Згідно п.п. 1.1.6.1., 1.1.6.2. Умов та правил зміни до цих Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та правил передбачено, що у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів він зобов`язаний звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно положень статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено наявність правовідносин між сторонами, що підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаною відповідачем заявою від 16.08.2011, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого вбачається активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах, зняття готівки, оплату послуг, здійснення переказу коштів, що підтверджується випискою за договором №б/н за період 16.08.2011 09.12.2021, станом на 09.12.2021 (а.с. 51-68), а також, що укладений 16.08.2011 між сторонами кредитний договір у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками нарахованими відповідно до п. 2.1.1.2.12. Умов та правил.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.08.2011, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, а випадку коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, повідомлення клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, а також обов`язку клієнта звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.08.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, надані банком Умови та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту у збільшеному розмірі у разі неповернення кредиту в строк, визначений Умовами та правилами, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.08.2011 шляхом підписання заяви-анкети.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім того, позивачем не долучено до позовної заяви Тарифи банку, на які він посилається як на складову укладеного договору.

У зв`язку з наведеним безпідставними є доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що при укладенні 16.08.2011 між сторонами договору відповідач погодився саме з тими умовами договору, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. При цьому, надана банком виписка по рахунку не містить інформації про умови договору, укладеного між сторонами.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про те, що між сторонами не укладався в належній формі кредитний договір, оскільки сторонами узгоджено умови кредитування, про що складено підписану позивальником довідку, а також у заяві-анкеті позичальника міститься відмітка про бажання отримання ним кредитки «Універсальна». Крім того, на момент укладення кредитного договору редакція ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не передбачала, що у разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що обумовлена сторонами процентна ставка в фіксованому розмірі становить 2,5% у місяць (30 % річних).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01.12.2019 заборгованість за кредитним договором відсутня. Позивачем за період з 11.12.2019 нараховувалися проценти у розмірі 43,2 % річних (за період з 11.12.2019 по 31.07.2020), у розмірі 42 % річних (за період з 01.08.2020 по 07.12.2021), а також проценти за порушення умов кредитування у розмірі у розмірі 43,2 % річних та 42 % річних. Розмір заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 6 366,67 грн нарахований банком за ставкою 3,5 % в місяць.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що станом на 01.12.2019 заборгованість за кредитним договором відсутня. Суд зазначає, що банк не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачу процентів за користування позиченими коштами у визначеному ним розмірі за ставкою 3,5 % в місяць, проте відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі, погодженому сторонами, тобто 2,5 % в місяць.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просив стягнути заборгованість за процентами, нарахованими з 01.12.2019, оскільки станом на цю дату заборгованість погашена в повному обсязі, натомість посилався на те, що за період 16.08.2011 - 09.12.2021 з відповідача здійснювалося неодноразове списання відсотків, загалом на 34 579,55 грн.

У зв`язку з тим, що позивачем нараховувалися проценти в більшому розмірі, ніж передбачено у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, а саме 3,5 % в місяць, то визначений позивачем розмір заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 6 366,67 грн, який суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, підлягає перерахунку.

При перерахунку, нарахованої позивачем за ставкою 3,5 % в місяць, заборгованості за процентами в розмірі 6 366,67 грн за обумовленою сторонами ставкою 2,5 % в місяць, розмір процентів, які повинен був сплатити позичальник, становить 4 547,62 грн, що підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Таким чином, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та безпідставно звільнив відповідача від частини обов`язків за укладеним договором.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Однак суд першої інстанції посилаючись на те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, не звернув увагу на наступне.

З наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості за цим договором убачається, що у його колонках «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Відсотки погашені за рахунок кредиту» та «Тіло кредиту поточне» за період з 01.02.2020 по 01.04.2021 нараховані банком відсотки погашалися в тому числі і за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміта), що призводило до збільшення поточного тіла кредиту. Зокрема, 01.09.2020 було погашено за рахунок кредиту відсотки в розмірі 1 090,36 грн, 01.03.2020 682,99 грн, 01.06.2020 869,77 грн, 01.11.2020 1046,74 грн, 01.01.2021 987,72 грн, 01.04.2021 925,32 грн, що разом становить 5 602,90 грн. Тому на цю суму збільшилося поточне тіло кредиту, що не було обумовлено сторонами у письмовому вигляді при укладенні кредитного договору і позивачем не доведено правомірність таких дій. Всього таким чином за період з 01.02.2020 по 01.04.2021 списання процентів за рахунок кредитних коштів призвело до збільшення поточного тіла кредиту на загальну суму 5 602,90 грн. Таке списання також відображено у виписках по карткових рахунках відповідача.

Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту, яку просив стягнути позивач, збільшено за рахунок нарахованих за необумовленою сторонами ставкою процентів на загальну суму 5 602,90 грн, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з позичальника на користь банку всієї суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26 546,06 грн, оскільки позивач не надав доказів, що такий розмір є фактично отриманою сумою кредитних коштів.

Таким чином, ураховуючи викладене, до стягнення підлягає розмір заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) як різниця між заявленим позивачем розміром такої та сумою процентів, які погашалися за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміта), а саме 20 943,16 грн (26546,06 - 5 602,90), які отримані та використані позичальником і в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» ним не повернуті.

У наданому позичальником розрахунку заборгованості не враховано обов`язок сплати ним процентів в обумовленому сторонами розмірі 2,5 %. Також заборгованість позичальника підтверджується наданими виписками за його картковими рахунками (по кредитному договору).

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

Тому з цих підстав не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що розмір отриманих та неповернутих ним коштів може становити не більше 11 521,15 грн.

Доводам апелянта ОСОБА_1 про те, що позовну заяву підписано та направлено до суду не уповноваженою особою суд першої інстанції дав належну оцінку та вірно зазначив, що у матеріалах справи наявна довіреність№5483-К-Н-О від АТ КБ «ПриватБанк» на представництво ОСОБА_2 , строком дії до 31.12.2022.

Крім того, згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у цивільному процесуальному законі передбачені випадки, в яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом правил п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було надано документа на підтвердження права займатися банківською діяльністю, тобто надавати фінансові послуги, зокрема кредитні, не заслуговують на увагу. У матеріалах справи наявні відомості з ЄДРПОУ, згідно яких види діяльності позивача надання фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), банківська ліцензія, виписка з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статут АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) фінансові послуги, у тому числі шляхом укладення з комерційними агентами агентських договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» 25 490,78 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 16.08.2011 станом на 07.12.2021, з якої: 20 943,16 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 547,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 10 цієї статті при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції частково покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 758,00 грнвитрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та з позивача на користь відповідача - 88,00 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги як різницю між розміром судового збору, який зобов`язаний сплатити позивач на користь відповідача, та розміром судового збору, який зобов`язаний сплатити відповідач на користь позивача. З урахуванням взаємних обов`язків щодо сплати судових витрат остаточно слід стягнути з відповідача на користь позивача 1 670,00 грнвитрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2011 року станом на 07 грудня 2021 року у розмірі 25 490,78 (двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 78 коп) грн, з якої: 20 943,16 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 547,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 670 грн витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанцій.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський