Справа № 459/1229/21 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/527/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Івасюти М.В.,

за участі: представника апелянта адвоката Кіщука Б.В., позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Сковронського Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сковронський Т.С., пред`явила позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П.О., позивач придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Попередньо, до укладення договору купівлі-продажу, між позивачем (покупцем) та продавцем, який діяв від імені та в інтересах сім`ї, було досягнуто згоди про те, що усі особи, які на момент вчинення правочину зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі, будуть зняті з реєстрації місця проживання протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. Також у п.11 договору купівлі-продажу продавець зобов`язався звільнити вищевказану квартиру та зняти з реєстраційного обліку, окрім себе, членів свої сім`ї до 13.04.2021 року. Проте, члени сім`ї попереднього власника квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не знялися з реєстраційного обліку і їх місце проживання дотепер зареєстроване у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а тому на підставі ст.391 ЦК України просить усунути їй перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що підставою, яка слугувала для внесення на розгляд суду позову, стороною позивача використовувався договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири було грубо порушено конституційні та цивільні права відповідачів за позовом, стосовно яких набувачем помешкання внесено до суду позов щодо позбавлення їх права користування ним.

Зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалено виключно на підставі недосліджених голослівних фактів, за якими головуючий суддя, за відсутності у справі будь яких даних, які б вказували на існуючі обставини та умови застосовані в якості обґрунтування, ігноруючи гарантоване право позивача нарівні з відповідачем захищати свої права протягом всього періоду розгляду справи, в тому числі шляхом заявлення зустрічного позову на початковій стадії розгляду первісного позову, прийняла упереджене рішення.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2022 рокута направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Кіщука Б.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Сковронського Т.С. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності ОСОБА_5 , членом сім`ї якого були відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 припинилося у зв`язку з відчуженням ним даного нерухомого майна позивачу, беручи до уваги те, що, залишаючись зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , яка є сторонньою для відповідачів особою, позивачу чиняться перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності житловим приміщенням, чим порушуються її права, як власника вищезазначеної квартири, суд вважав підставними позовні вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні нею правомочностей власника шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2021 року та підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).

З копії довідки про склад сім`ї № 4974 від 19.03.2021 року, виданої Відділом реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11 ).

Відповідно до п.11 договору купівлі-продажу від 09.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П.О., за реєстром №703, продавець ОСОБА_5 зобов`язаний звільнити продану квартиру і виписати себе та членів своєї родини не пізніше 13 квітня 2021 року (а.с.8-9).

З акту про фактичне проживання (не проживання) від 21.04.2021 року, складеними КП «Червонограджитлокомунсервіс» вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактично не проживають в спірній квартирі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частини перша та друга статті 328 ЦК України).

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Як вбачається із копії довідки про склад сім`ї № 4974 від 19.03.2021 року, виданої Відділом реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зареєстровані у спірній квартирі, коли її власником був ОСОБА_5 , членом сім`ї яких вони згідно закону були, а відтак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 .

Установивши, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2021 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як членів сім`ї ОСОБА_5 , оскільки у такому разі відповідачі мали право користування житлом, поки ОСОБА_5 володів правом власності на житло.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.