Єдиний унікальний номер 448/1567/21
Провадження № 2/448/130/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
21.06.2022 місто Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області у складі:
головуючої судді - Гіряк С.І.
за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )
відповідача ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ),
предмет та підстави позову: про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
учасники справи - не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1. 06.12.2021 ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогою про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_3 , шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком.
АДРЕСА_4 . Позов обґрунтувала тим, що їй підставі Договору дарування від 15.05.2007 належить житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 . Зазначає, що в будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_3 , а також зареєстрована відповідачка, яка фактично в ньому не проживає. Вказує, що більше 20 років відповідачка залишила її будинок та перейшла на постійне місце проживання спочатку до свого чоловіка, а згодом до співмешканця в м. Львів. Також вказує на те, що відповідачка з 1999 добровільно відмовилася від права користування даним житлом, вибувши на постійне місце проживання до іншого житла, забравши при цьому всі свої речі. Останні 8 років вона навіть не навідувалася в гості, зовсім не появлялася в с. Бортятин Яворівського району Львівської області, ніякої участі в утриманні будинку не приймає та ним не користується. Посилається а те, що вона несе всі витрати по утриманню будинку, оплачує комунальні послуги, вартість яких залежить від кількості зареєстрованих в будинку осіб, тому не має можливості оформити субсидію та несе додаткові витрати за формальну реєстрацію в будинку відповідачки. За таких обставин, у позивачки виникли перешкоди в користуванні житлом, а тому вона вимушена звернутися до суду для усунення перешкод.
3.Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
ІІ. Позиція учасників справи.
4. Позивач в судовому засіданні 06.06.2022 зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Доповнила, що місце проживання відповідачки, яка є її дочкою їй невідоме, із нею відносин не підтримує та не спілкується більше 8 років. Заперечень проти заочного вирішення справи не висловила.
5. В судове засідання 21.06.2022 позивачка не з`явилася, подала заяву цу якій просить розглядати справу без її участі, вказала,що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного вирішення справи не заперечує.
6. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд констатує, що, крім, направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повідомлення про виклик її в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Мостиського районного суду Львівської області (http:// court.gov.ua/).
7. Слід зазначити, що жодних клопотань, заяв від відповідача до суду не надходило.
8. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду.
9. Суд констатує, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасника справи не перешкоджає розгляду справи без його участі.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
10. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
11. Ухвалою суду від 21.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
12. Ухвалою суду від 18.05.2022 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області.
13. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
14. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не подала відзив, а позивачка заперечень проти такого вирішення справи не подала, суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
15. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором дарування від 15.05.2007 (а.с.4) та Витягом про право власності на нерухоме майно КП Мостиське районне бюро технічної інвентаризації №14769765 від 04.06.2007 (а.с.5).
16. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.11.2021, виданої Старостою округу Судововишнянською міською радою Павлів О.Й. вбачається, що у вказаному будинку зареєстрована, а не проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
17. Із змісту акту обстеження фактичного проживання від 25.11.2021 складеного виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (а.с.6) встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в будинку матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 , однак в даному житловому будинку та населеному пункті не проживає на протязі останніх двадцяти років.
18. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 - сусідка позивачки пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 й дочкою позивачки, яка з 1999 року в будинку АДРЕСА_3 не проживає. Даний будинок є власністю позивачки, крім неї там проживає її чоловік ОСОБА_3 . Доповнила, що місце перебування відповідачки їй невідоме.
19. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 - чоловік позивачки пояснив, що відповідачка є їхньою з позивачкою дочкою, відносин із нею не підтримують, не спілкуються, місце проживання відповідачки їм невідоме. Власником будинку є його дружина, разом з нею вони проживають в ньому, довоанив що відповідачка з 1999 року не проживає в будинку.
V. Застосоване судом законодавство та Висновки Суду.
А. Загальні принципи.
20. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
21. А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
22. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
23. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Отже,в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
24. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «Андрій Руденко проти України»).
25. Але, враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
26. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
27. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).
28. Зокрема, відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, згідно частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
29. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
30. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист праві свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
31. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
32. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
33. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
34.Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
35. Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
36. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
37. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
38. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
39. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час».
40. Окрім того, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
41. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
42. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
43. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
44. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратила право користування житлом.
45. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
46. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
47. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
48. Так, судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з 1999.
49. Надані позивачем докази Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
50. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що вона проживає в спірному будинку, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в житлі.
51. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що вона не є власником житла, яке належить позивачці, а тому визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
52. З огляду на вищенаведене, а також те, що відповідач без поважних причин була відсутня у спірному будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, остання самостійно залишила дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (понад один рік) не намагалася вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним будинком їй не чинилось і вона добровільно обрала собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному будинку є такою, що перешкоджає позивачці у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.
53. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
54. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
55. Так, згідно квитанції від 03.12.2021 позивачем було сплачено 908,00 грн. судового збору.
56. Позивачкою заявлено позовну вимогу, котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_3 .
3. Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені нею витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.
4. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
7. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
8. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
9. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
10. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
11. Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
12. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
13. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
14. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 21.06.2022.
Суддя Світлана ГІРЯК
Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя Світлана ГІРЯК