АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року

м. Чернівці

справа №727/5052/20

провадження 822/496/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Перепелюк І.Б., Владичана А.І.,

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Чернівцігаз»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Чернівцігаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживача (заборони вчиняти дії та зобов`язання вчинити дії), стягнення моральної шкоди і судових витрат.

Посилається на те, що за власні кошти замовив та встановив індивідуальний лічильник газу, який було встановлено 04 лютого 1999 року підрядником ВАТ «Чернівцігаз».

Вказує, що згідно його замовлення ВАТ «Чернівцігаз» зобов`язаний підключити до встановленого у його квартирі газового лічильника не тільки його кахельні печі, якими опалюються дві житлові кімнати, а також окремою газовою трубою підключити до його газового лічильника і його окрему газову плиту, на якій готує їжу та водяну колонку у ванній кімнаті.

Зазначає, що ВАТ «Чернівцігаз» викривив його замовлення та зловживаючи своїм монопольним становищем підключив йому до встановленого ним газового лічильника тільки дві його кахельні печі, якими опалюються дві житлові кімнати, а окрему газову плиту на кухні та водяну колонку у ванній кімнаті відмовився підключити до його газового лічильника окремою газовою трубою, що є технічно можливим, чим протизаконно змусив позивача по газовій плиті та водяній колонці усі двадцять два роки переплачувати за газ, яким останній користувався у повному обсязі, за нормами споживання.

Посилається на те, що його квартира розташована в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка обладнана індивідуальним газовим лічильником.

Вважає, що відповідач не мав права відмовити йому у підключенні його газової плити та водяної колонки для підігріву води та приготування їжі, окремою газовою трубою до його індивідуального газового лічильника, згідно письмового звернення від 22 червня 2020 року.

Просить суд зобов`язати АТ «Чернівцігаз» підключити окремою газовою трубою окрему газову плиту та водоногрівач до індивідуального газового лічильника, із запираючим пристроєм, встановленим у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_1 ; заборонити відповідачу підключати газові прилади, якими користується ОСОБА_1 до додаткового комерційного ВОГ, встановленого за кошти відповідача, в обхід газового лічильника, установленого в квартирі АДРЕСА_2 , за місцем його проживання; заборонити відповідачу змінювати режим нарахування об`ємів природного газу за показаннями ВОГ в групі споживачів, на комунальну квартиру за вищевказаною адресою; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Чернівцігаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували порушення його прав та неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у підключенні окремою газовою трубою газової плити та водонагрівача, заборони відповідачу підключати газові прилади до додаткового комерційного ВОГ, зміни позивачу режиму нарахування об`ємів природного газу, завдання позивачу моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити його позов повністю.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що треті особи не були допитані в суді першої інстанції, а також ними не подано суду письмові пояснення.

Вказує на те, що позивач самостійно користується газовими приладами, встановленими в приміщеннях загального користування, на підставі укладеного з відповідачем договору про надання населенню послуг з газопостачання № 105238, укладеного у 2014 році.

Зазначає, що суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року №214/2435/17 щодо встановлення населенню індивідуальних лічильників газу.

Вказує на те, що підключення встановлених в приміщеннях загального користування газових приладів до лічильника газу позивача із встановленням запираючих пристроїв у квартирі позивача не призведе до порушення прав інших мешканців комунальної квартири.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Зазначає, що позивач проживає у комунальній квартирі з частковим обліком індивідуальними лічильниками природного газу, спожитого індивідуальними газовими приладами та частковим обліком за нормами споживання природного газу, спожитого приладами спільного використання. При цьому, на кожну квартиру відкрито по два особові рахунки для обліку природного газу індивідуальними газовими приладами та приладами спільного використання (плита газова та водонагрівач «Титан»).

Зазначає, що позивачем не доведено належність на праві власності приміщень загального користування та встановлених там газових приладів, а роботи з реконструкції газових мереж можуть проводитись іншими суб`єктами господарювання, що мають дозвіл на виконання цих робіт.

Вказує, що підключення до лічильника газу позивача газових приладів спільного користування, а також встановлення на них запираючих пристроїв у квартирі позивача призведе до можливості позивача припинити використання спільних газових приладів мешканцями інших квартир.

Вказує, що не вчиняв дій щодо зміни позивачу режиму нарахування об`ємів природного газу.

Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано моральну шкоду протиправними діями відповідача, а зазначені позивачем поштові витрати не відносяться до судових витрат.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 проживає в комунальній квартирі з приміщеннями загального користування та є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

У травні 2020 року відповідач направив ОСОБА_1 та третім особам повідомлення про встановлення лічильника газу, за рахунок відповідача, у приміщеннях загального користування.

Позивач з пропозицією відповідача не погодився та в червні 2020 року направив відповідачу заперечення, в яких вимагав підключити прилади загального користування комунальної квартири до встановленого у його квартирі лічильника газу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо розподілу природного газу, які підтверджуються діями сторін, спрямованими на набуття ними цивільних прав та обов`язків, а саме, надання відповідачем послуг з розподілу природного газу позивачу, фактичне отримання позивачем наданих відповідачем послуг з розподілу природнього газу за допомогою наявного у позивача газового обладнання.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, Типовим договором розподілу природного газу. Законом України «Про ринок природного газу» визначено наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Згідно зі ст.39 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Таким чином, відповідач, як оператор газорозподільної системи, не може провадити діяльність з постачання природного газу.

Крім того, постанови Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року та № 938 від 05 липня 2006 року, що були правовими підставами для надання населенню послуг з газопостачання, втратили чинність, в зв`язку з чим вказані постанови Кабінету Міністрів України та договір № 105238, укладений позивачем у 2014 році, не підлягають застосуванню.

Облік природного газу у побутових споживачів Оператором ГРМ регулюється Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з п.1 гл.5 розд.ІХ Кодексу газорозподільних систем за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п.2 гл.5 розд.ІХ Кодексу газорозподільних систем у разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Тимчасове положення визначає порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків). Зазначені будинкові вузли обліку встановлюються на ввідних газопроводах на будинки, групу будинків.

Тобто, такий загальнобудинковий вузол обліку на будинок повинен мати технічні характеристики на рівні промислового вузла обліку для забезпечення можливості обліку спожитого газу одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку за всіма існуючими у них газовими приладами одночасно. Крім того, Тимчасовим положенням не передбачено можливість встановлення загальнобудинкового вузлів обліку природного газу на групу квартир.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що в будинку АДРЕСА_3 відповідачем не планувалось встановлювати загальнобудинковий вузол обліку на ввідному газопроводі на будинок, причому лічильник газу, який відповідач планував встановити, є не загальнобудиновим вузлом обліку, а побутовим лічильником, який мав бути встановлений на газові прилади спільного користування (газова плита та водонагрівач) в приміщеннях загального користування комунальної квартири, де проживає позивач.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №243001014, №243000836 та №243000947 від 04 лютого 2021 року, довідок КЖРЕП-6 від 05 жовтня 2020 року №№1719, 1720 та 1721 вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири спільного заселення, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 67,64 кв.м., житловою- 50,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, вказана комунальна квартира складається з трьох квартир : двокімнатна квартира АДРЕСА_4 (власник - позивач ОСОБА_1 , зареєстрована 1 особа), однокімнатна квартира АДРЕСА_4 (власники по 1/2 частки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстровано 5 осіб), квартира АДРЕСА_4 (власники по 1/2 частки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрована 1 особа), а також приміщень загального користування.

Приміщення загального користування комунальної квартири (коридор 9-1 площею 8,50 кв.м., кухня 9-2 площею 11,00 кв.м, ванна кімната 9-3 площею 3,90 кв.м., вбиральня 9-9 площею 1,10 кв.м., коридор 9-10 площею 3,90 кв.м.) перебувають у спільному користуванні однокімнатної квартири АДРЕСА_4 (власники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) та квартири АДРЕСА_4 (власники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ).

Газова плита та водонагрівач встановлені в приміщеннях загального користування : кухня 9-2 площею 11,00 кв.м. та ванна кімната 9-3 площею 3,90 кв.м., відповідно.

З наданої до матеріалів справи копії технічного паспорту неможливо встановити належність ОСОБА_1 на праві власності приміщень спільного користування комунальної квартири, та окремої газової плити і водонагрівача, встановлених у кухні та ванній кімнаті загального користування.

Згідно зі ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

З цього випливає, що приміщення загального користування комунальної квартири та встановлені у цих приміщеннях прилади для отримання комунальних послуг, є спільною сумісною власністю мешканців комунальної квартири.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачу згоди іншими мешканцями на розпоряджання приміщеннями загального користування комунальної квартири та встановленими у цих приміщеннях газовими приладами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, стосовно того, що ОСОБА_1 не доведено належність йому на праві власності (користування) приміщень загального користування, а також не доведено належність йому на праві власності (користування) встановлених у приміщеннях загального користування газових приладів.

При цьому, технічне підключення відповідачем газових приладів спільного користування (газова плита та водонагрівач) виключно до квартири позивача та виключно до лічильника газу позивача, а також встановлення у квартирі позивача запираючих пристроїв на газові прилади спільного користування, призведе до можливості припинення або обмеження позивачем права на використання спільних газових приладів мешканцями інших квартир.

Також з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що облік газу приладами спільного використання комунальної квартири проводиться за нормами споживання.

При цьому, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито два особових рахунки: № НОМЕР_1 - для обліку газу за індивідуальним лічильником газу та № - для обліку газу за нормами споживання приладами спільного використання комунальної квартири, розташованими в кухні та ванні загального користування.

Позивач ОСОБА_1 отримує від відповідача послуги з розподілу природного газу, на підставі Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу.

Порядок обліку використаного побутовими споживачами природного газу за газовими приладами спільного користування, встановлених у комунальній квартирі, визначений Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з п.1 гл.4 розд.IX Кодексу газорозподільних систем у разі встановлення лічильника газу у комунальній квартирі об`єм споживання природного газу розраховується відповідно до кількості мешканців квартири та займаної ними площі.

Таким чином, відповідачем не може бути порушено права позивача у разі встановлення, за рахунок відповідача, лічильника газу у приміщеннях загального користування комунальної квартири для обліку природного газу газовими приладами спільного користування, встановлених у приміщеннях загального користування, оскільки порядок обліку газу у комунальних квартирах прямо передбачений Кодексом газорозподільних систем.

При цьому, в даній справі не підлягають застосуванню зазначені позивачем висновки Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року № 214/2435/17, оскільки у названій справі предметом дослідження було, зокрема, відмова споживачів встановити загальнобудинковий лічильник газу, зміна режиму нарахування природного газу споживачам, визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками в окремих квартирах споживачів, врегулювання відносин із встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, зняття показань загальнобудинкового вузла обліку газу шляхом укладання відповідного договору тощо.

Отже, спір у наведеній цивільній справі № 214/2435/17 та у цій цивільній справі, що розглядається, вочевидь відрізняється за предметом доказування, суб`єктним складом та за правовим регулюванням, оскільки у справі № 214/2435/17 не досліджувалось питання встановлення лічильника газу за рахунок оператора ГРМ у комунальній квартирі в приміщеннях загального користування для обліку природного газу газовими приладами спільного користування комунальної квартири згідно з п.1 гл.4 розд.IX Кодексу газорозподільних систем.

В цей же час, у цій справі, що розглядається, предметом спору не є : відмова споживача встановити загальнобудинковий лічильник газу, зміна режиму нарахування природного газу споживачу, визнання права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником в окремій квартирі споживача, врегулювання відносин із встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, зняття показань загальнобудинкового вузла обліку газу шляхом укладання відповідного договору тощо.

При цьому, індивідуальний лічильник газу у квартирі позивача вже встановлений.

Крім того, відповідно до п.5.5. розділу 5 Правил безпеки систем газопостачання (затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119) заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках - з оформленням виконавчо-технічної документації. Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації. Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства.

Таким чином, заміна газового обладнання за ініціативою споживача може проводитись за плату будь-яким суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, а не лише відповідачем, як Оператором ГРМ.

Такі роботи виконуються на підставі укладених між сторонами цивільно-правових угод, чого в даному випадку не було, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача безкоштовно виконати відповідні роботи на користь позивача відповідно до умов відсутньої угоди.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, щодо відсутності правових підстав для заборони відповідачу змінювати режим нарахування об`ємів природного газу позивачу.

Так, для можливості нарахування об`ємів природного газу споживачу Оператором ГРМ повинна бути дотримана передбачена Кодексом газорозподільних систем процедура (розд.ХІ) щодо складання Оператором ГРМ акту про порушення відносно споживача в частині відмови споживача у встановленні лічильника газу за кошти Оператора ГРМ, проведення засідання комісії Оператора ГРМ в присутності споживача та прийняття Оператором ГРМ рішення про задоволення акту про порушення зі складанням відповідного акту-розрахунку, надання споживачу платіжного рахунку на оплату вартості необпікованого природного газу щодо зміненого режиму нарахування об`ємів природного газу споживачу, тощо.

В цей же час, з досліджених у справі доказів вбачається, що жодних з передбачених Кодексом газорозподільних систем дій щодо зміни позивачу режиму нарахування об`ємів природного газу відповідачем не було вчинено, що виключає можливість захисту позивачем свого права, яке не було порушене.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.

Так, згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вказаної Постанови суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому статтею 12 ЦПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що йому завдано моральну шкоду протиправними діями відповідача.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 108,00 гривень (витрат по сплаті поштових послуг).

Так, згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В цей же час, зазначені позивачем поштові витрати не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо відсутності в матеріалах справи пояснень третіх осіб, то з цього приводу необхідно зауважити, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи заяв учасників по суті справи, не є порушенням процесуального права та не може бути підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 29 липня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.Б. Перепелюк

А.І. Владичан