ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/3/22

Провадження № 22-ц/4820/844/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 685/3/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення яким збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача - ОСОБА_1 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2012 року, з 1/4 його доходу, на 1/3 доходу, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала, що у них з відповідачем є спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Теофіпольського районного суду від 20 червня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу ухвалення вказаного рішення суду про стягнення аліментів, здоров`я дочки погіршилося, внаслідок чого на її утримання необхідно значно більше коштів, визначених за рішенням суду. На підтвердження своїх доводів, позивачкою надані письмові медичні документи.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року вказаний позов було задоволено. Ухвалено змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Апелянт вказує, що при вирішенні спору суд допустив порушення принципу змагальності, оскільки не повідомив його, як відповідача, про факт подання позову у зв`язку з чим позбавив можливості надати пояснення по справі та письмові докази. Тому в порушення норм процесуального права, суд не дослідив в повному обсязі всі обставини справи, що також призвело до порушення норм матеріального права, зокрема, положень ст. 192 СК України. Так, зазначає, що суд не взяв до уваги зміну його сімейного стану, а саме наявність нової родини в якій в нього народилося двоє дітей дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходяться на його утриманні. Суд, не виконав обов`язкові умови, визначені ст.ст. 182, 192 СК України та не дослідив матеріальний стан самої позивачки, оскільки відповідні висновки суду в рішенні відсутні.

Отже, апелянт вказує, що вирішуючи спір, суд не в повній мірі з`ясував і не врахував його, як платника аліментів, матеріальне становище та реальну спроможність сплачувати аліменти в збільшеному розмірі, який з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини та його спроможностей, є надмірним. Посилаючись на порушення положень Конституції України, цивільного процесуального законодавства, а також на правові висновки, викладені в постановах суду вищої судової інстанції щодо вирішення справ з аналогічних правових відносин, апелянт просить задоволити його апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу 22 лютого 2022 року без участі сторін справи і їх представників.

За повідомленням Білогірської селищної ради місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Про дату і час розгляду справи 22 лютого 2022 року відповідач повідомлявся шляхом надіслання поштою судової повістки, однак за адресою: АДРЕСА_1 .

Поштове відправлення повернулось до суду з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ст. 211, 224 ЦПК України про місце, дати і час судового засідання суд повідомляє учасників справи, що є обов`язковим. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

Порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи свідчить відповідна розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як передбачено ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, судові повістки на зареєстровану адресу місця проживання відповідача не направлялись, натомість суд першої інстанції розглянув справу без його участі та ухвалив судове рішення по суті справи щодо обов`язків відповідача.

Отже, розгляд справи за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду, призвів до порушення права на справедливий суд і в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При ухваленні нового рішення колегія суддів приймає до уваги наступне.

Так судом встановлено, що рішенням Теофіпольського районного суду від 20.06.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 03.07.2012.

Рішенням Теофіпольського районного суду від 15.10.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано, після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_7 ».

На даний час ОСОБА_2 проживає разом із дочкою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 з 15 жовтня 2010 року.

Відповідно до медичного висновку на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 18 років № 24 від 27.08.2020 року ОСОБА_3 має захворювання цукровий діабет, діабет 1 тип, важкої форми.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2642 від 26.07.2012р. ОСОБА_3 з 15 серпня 2020 року по 26 серпня 2020 року проходила стаціонарне лікування в Хмельницькій обласній дитячій лікарні.

Відповідно до довідки КНП «Теофіпольський ЦПМСД» від 25.12.2021 ОСОБА_3 хворіє на цукровий діабет, тип 1, важка форма та потребує цілодобового моніторингу глюкози крові.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції, фактично прийшов до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак, ухвалюючи рішення, суд неповно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, при вирішенні цього позову дослідженню підлягає зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача та платника аліментів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 такі докази суду щодо зміни свого майнового стану та погіршення саме її стану здоров`я не надала, не здобуті такі докази й при вирішенні спору судом.

В даному випадку підставою позову є погіршення здоров`я дитини, а не одержувача аліментів.

При цьому, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує, що після розірвання шлюбу із позивачкою, його сімейний стан змінився, а саме в нього з`явилася нова родина, де народилося двоє дітей дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходяться на його утриманні.

Зміна сімейного стану - наявність двох малолітніх дітей, об`єктивно, не може не вплинути на матеріальний стан відповідача з точки зору додаткових витрат на утримання цих двох дітей.

Ці обставини судом також не були враховані, оскільки, суд допустив порушення вимог Цивільного процесуального кодексу та не повідомив ОСОБА_1 про наявність позовної заяви ОСОБА_2 , що призвело до порушення принципу змагальності сторін при розгляді вказаної справи.

Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати відповідні письмові докази до суду, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення вказаної справи та постановлення вказаного судового рішення, яке підлягає скасуванню через недоведеність позовних вимог.

При цьому, щодо вимог позивачки слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, у дочки сторін ОСОБА_10 було виявлено тяжке захворювання - цукровий діабет, 1 типу, важкої форми та дитині надано статус інваліда дитинства. До позовної заяви позивач надала квитанції про сплату медичних препаратів.

Згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину в разі понесення одним із батьків, з яким проживає дитина, таких витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Понесення таких витрат має довести особа, що заявляє відповідні вимоги. Ці витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти.

Отже позивач ОСОБА_2 може звернутися до суду із позовом про стягнення належним чином встановлених та доведених додаткових витрат, понесених нею у зв`язку із захворюванням та лікуванням дитини, що буде спрямоване на захист інтересів дитини та забезпечення потреб, необхідних для її життєдіяльності та є належним та ефективним способом захисту своїх прав та прав своєї доньки.

Оскільки, судом допущено порушення вимог процесуального права, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з підстав не доведення позовних вимог, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова