РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022

м.Харків

Справа № 639/1531/22

провадження 2/639/1276/22

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря- Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_1

представник відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_3 09 червня 2022 р.звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17.07.2007 р., посилаючись на те, що останній рік спільного життя з відповідачем постійно виникали свари та конфлікти в сім`ї, зникло взаєморозуміння і довіра на грунті заробітку та витрачання грошових коштів, тому у січня 2022 були припинені шлюбні відносини. Вважає, що сім`я існує формально, кожен з подружжя живе своїм життям, поновлення шлюбу недоцільно. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, всі розмови ОСОБА_3 з ним щодо матеріальної допомоги дитині закінчуються відчуженням і скандалом. Як зазначає позивач, через таке ставлення чоловіка, ОСОБА_3 відчуває себе приниженою, оскільки вимушена випрошувати кошти на утримання дитини та бути залежною від бажання відповідача надавати матеріальну підтримку .Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 р.

Відповідач проти позову про розірвання шлюбу не заперечував, надавши заяву про визнання позовних вимог в цій частині , а також звернувся з відзивом,в якому не заперечував про стягнення з нього аліментів на ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, починаючи з дати подачі позовної заяви, а не з 10.01.2022, як того вимагає позивач, стверджуючи, що не ухиляється від утримання дочки, надає їй фінансову допомогу шляхом безготівкового переказу грошей на її банківську картку, має іншу дитину від першого шлюбу ОСОБА_6 , 2004 року народження, на утримання якої за виконавчим листом відраховує 1/3 частину доходу щомісячно. Вказує, що проживає разом з матір`ю-пенсіонером і вона перебуває також на його фактичному утримання, оскільки перенесла інфаркт, близьких родичів, крім нього, не має, батько відповідача помер у квітні 2021 р.Відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів вчинення будь-яких заходів для отримання аліментів, тому вимоги щодо стягнення на утримання дочки аліментів з січня 2022 р. є необґрунтованими.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2007 р., мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що сторони з січня 2021 р. не підтримують шлюбно-сімейні відносини , спільного господарства не ведуть, разом не проживають, наполягають на розірванні шлюбу, вважають, що їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач наполягала на тому, що сім`я розпалася, проти збереження шлюбу категорично заперечувала.Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав.

За приписами ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам сторін, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У позовній заяві позивач просить змінити їй прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне « ОСОБА_7 ».

За правилами ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи підтверджується, що ОСОБА_5 , 2007 року народження зареєстрована і проживає з матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_8 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно статті 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як зазначає відповідач він має на утриманні іншу дитину, на яку сплачує аліменти, а також хвору матір, а тому згоден сплачувати 1/8 частину доходу на неповнолітню дочку ОСОБА_5 , 2007 року народження.

Судом установлено, що з ОСОБА_4 за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.04.2007 р. стягуються аліменти на користь ОСОБА_9 неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини його доходу щомісяця, починаючи з 27.02.2007 р. до досягнення дитиною повноліття.Стягнення з відповідача аліментів проводиться у примусовому порядку з 01.04.2016, що підтверджується інформацією з автоматизованою системою виконавчого провадження. Доказів зменшення розміру аліментів, присуджених за вказаним судовим рішенням суду не надано.

З наданих відповідачем документів вбачається, що його матір ОСОБА_8 є людиною пенсійного віку, не працює, у січні 2016 р. перенесла інфаркт, має супутні захворювання серцевої системи. Даних про розмір пенсії ОСОБА_8 та перебування її на матеріальному забезпеченні відповідача не представлено.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати , виплачує аліменти на іншу дитину у розмірі 1/3 частини заробітку до 24 жовтня 2022 р., тому беручи до уваги незначний термін до закінчення виконання зобов`язань суд вважає за необхідне про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає змісту позовних вимог.

При цьому суд зауважує, що зазначені виплати мають винятково цільовий характер, мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною другою статті 191 СК України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем надані дублікати квитанцій, з яких випливає, що ним на рахунок дочки ОСОБА_5 перераховано у травні і червні 2022 р. відповідно 700 грн. і 600 грн., у червні 2022 р.( після пред`явлення позову)-2000 грн., у липні 2022 р. 3000 грн. та 2000 грн.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які ОСОБА_3 не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.У справі відсутні відомості, на підставі яких можна вважати поведінку відповідача винною, навпаки, зміст відзиву на позов , надані дублікати квитанцій свідчать про готовність відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини.

Одночасно присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду.

З урахуванням обставин спірних правовідносин, надаючи наявним доказам у справі, у суда відсутні підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, тобто з 10 січня 2022 р.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення аліментів 09 червня 2022, тому аліменти стягує суд починаючи з цього дня, що відповідає вимогам ст. 191 СК України.

За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 142, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 17 липня 2007 р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції під актовим записом № 308- розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінити на « ОСОБА_7 ».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2022 до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в сумі 992 грн. 40 коп.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути позивачу ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією № 6 від 09.06.2022 р. у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 09.08.2022.

СУДДЯ -