Номер провадження: 22-ц/813/5116/22
Справа № 521/3980/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Широкоборода Сергія Миколайовича на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в інтересах ОСОБА_2 , який перебуває в Комунальній установі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Територіального відділу Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

22.03.2021 року Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Комунальній установі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», звернувся з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Територіального відділу Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, та просив суд:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду.

Позовна заява була обґрунтована тим, що на обліку служби у справах дітей Одеської міської ради перебуває малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

До служби у справах дітей Одеської міської ради 28.02.2020 року надійшло повідомлення Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - Цент) від 21.02.2020 року №11, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неналежних та антисанітарних умовах. Мати, ОСОБА_1 , ігнорує зауваження Центру та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року позовні вимоги Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в інтересах ОСОБА_2 , який перебуває в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», задоволені.

Позбавлено батьківських прав громадянку України ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22.03.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2270,0 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Широкобород С.М. ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року, ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В своїх поясненнях на апеляційну скаргу служба у справах дітей Одеської міської ради просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 168-170,172-173).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад півроку (а.с. 156), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

З цих підстав, колегія суддів також відмовила у виклику в судове засідання і допиту в якості свідка ОСОБА_3 , про що зазначено в апеляційній скарзі (а.с.135).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 17.08.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 29.08.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також враховує, що 17.08.2022 року від представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвоката Широкоборода С.М. надійшла заява про приєднання письмових доказів у справі та про розгляд справи без участі апелянта та його представника (а.с.174-175).

Аналогічна заява також надійшла 17.08.2022 року від представника Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.183).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку служби у справах дітей Одеської міської ради як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

Підставою для постановлення його на облік було повідомлення служби у справах дітей Одеської міської ради від 28.02.2020 року, яке надійшло 21.02.2020 року від Центру, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неналежних та антисанітарних умовах. Мати, ОСОБА_1 ігнорує зауваження Центру та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

У зв`язку з цим, спеціалісти служби у справах дітей Одеської міської ради 29.02.2020 року здійснили вихід за вищезазначеною адресою. В будинку було брудно, сморід, всі речі розкидані. Для дитини не створені умови для проживання та виховання.

З матір`ю дитини, ОСОБА_1 була проведена бесіда стосовно відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Після цього мати дитини - ОСОБА_1 30.04.2020 року звернулась до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою про тимчасове влаштування малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до державного закладу на повне державне забезпечення, у зв`язку з тяжкими сімейними обставинами, а також зобов`язалася впродовж тижня навести лад в будинку та на подвір`ї.

04.05.2020 року спеціалісти служби у справах дітей Одеської міської ради здійснили вихід за адресою: АДРЕСА_1 , де було ними з`ясовано, що незважаючи на вищевикладене, умови проживання дитини не поліпшилися, в будинку брудно, безлад, сморід.

В цей же день ОСОБА_1 надала пояснення до служби у справах дітей Одеської міської ради про те, що вона не привела будинок та подвір`ї до ладу, у зв`язку з сімейними обставинами.

Відповідно до інформації Центру від 25.05.2020 року № 04/01-1485 фахівцями Центру 19.05.2020 року здійснено вихід за вищезазначеною адресою, та встановлено, що наявні складні життєві обставини. В помешканні брудно, сміття, умови проживання для дитини відсутні. ОСОБА_1 пояснила, що на теперішній час вона не працює, від допомоги Центру відмовилася у письмовій формі.

Крім того, 29.05.2020 року спеціалісти служби у справах дітей Одеської міської ради разом із спеціалістами Центру та з інспектором ЮПСП Малиновського ВП знову вийшли за вищезазначеною адресою. Умови проживання визнані незадовільними. Житло потребує капітального ремонту. Для дитини не створено умов для проживання та виховання.

Відповідно до довідки Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 17.06.2020 року співробітником ювенальної превенції Малиновського ВП в м. Одесі, було опитано гр. ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та яка пояснила, що за вищевказаною адресою не проживає, так як будинок не придатний для проживання, тому вона на даний час мешкає у друзів (а.с.49).

Згідно з протоколом бесіди від 02.10.2020 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, мати відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 повідомила, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у свого співмешканця. За місцем реєстрації проживати не може, оскільки будинок руйнується (розбиті вікна, двері не зачиняються). В будинку постійно ночують сторонні люди. ОСОБА_1 харчується у благодійному фонді для безхатченків (а.с.53).

Відповідно до інформації КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації j дітей служби у справах дітей Одеської обласної адміністрації» від 11.12.2020 року № 01-22-82, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у комунальному закладі на повному державному забезпеченні з 30.04.2020 року по теперішній час.

В свою чергу, його мати, ОСОБА_1 , за весь час перебування дитини у закладі відвідала сина п`ять разів. Участі у вихованні свого сина мати не приймає. Про стан здоров`я цікавилася один раз, матеріально дитину не забезпечувала (а.с.54).

За змістом акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_2 від 02.10.2020 року, складеного службою у справах дітей Одеської міської ради, за вищезазначеною адресою, житлово-побутові умови проживання - незадовільні. В будинку сморід, бруд, розбиті вікна, розкидані речі, зламані меблі. Постійно ночують безхатченки. Для дитини не створені належні умови для проживання та виховання (а.с.61).

У відповідності до інформації Малиновського ВП м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області від 07.09.2020 року № 38/вх. 4182, ОСОБА_1 притягувалася у 2020 році до адміністративної відповідальності за ст.ст. 184 ч. 1, 178 ч. 1, 175-1 ч.1 (а.с.62).

05.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 написала заяву до служби у справах дітей Одеської міської ради, в якій зазначила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.84).

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що мати дитини - ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_2 , не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей в найповнішому обсязі, матеріальної допомоги не надає.

При цьому суд взяв до уваги Висновок Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.02.2021 р. № 0345/0120 про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.9-13).

Зазначені обставини в їх сукупності стали підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 , оскільки на думку суду позов про позбавлення батьківських прав відповідача є правомірним, обґрунтованим, таким, що відповідає нормам ст. 164, 165 СК України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений.

Крім того, суд зазначив, що згідно ч 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2395 грн.; для дітей віком до 6 років: 1921 грн.

Таким чином, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду.

Одеський апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.06.2017 року, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с.82). Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 27.01.2021 року, була присутня мати, ОСОБА_1 , та її бабуся, ОСОБА_3 та було прийнято рішення щодо необхідності надання ОСОБА_1 довідки з місця роботи, а також здійснення повторного акту обстеження умов проживання матері.

В подальшому спеціалісти відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради разом із спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 04.02.2021 року здійснили вихід за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , для повторного обстеження умов проживання.

В ході обстеження було встановлено, що житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з двох кімнат, кухні. Опалення електричне. Комунікації підключені, є борги за комунальні послуги. В будинку брудно, сиро, неприємний запах, поламана дерев`яна підлога, обшарпані шпалери на стінах, старі зламані меблі, розкидані брудні речі. Відсутня білизна, посуд, необхідна побутова техніка, продукти харчування. Дитяче ліжко у жахливому стані, відсутні дитячі речі, одяг, місце для навчання. Будинок потребує капітального ремонту. Житлово-побутові умови проживання незадовільні. Для дитини не створені належні умови для проживання та виховання.

На засідання комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 10.02.2021 року, відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, довідку про працевлаштування не надала.

Враховуючи вищевикладені факти, як кожен окремо так і в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина.

При цьому, суд обгрунтовано взяв до уваги Висновок Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.02.2021 р. № 0345/01-20 про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 та дійшов правильного висновку, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст.ст. 164, 165 СК України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», якою передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Також судом прийнято до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У зв`язку з цим, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 є сиротою та одинокою матір`ю, у зв`язку з чим опинилася в скрутних життєвих обставинах, крім того ОСОБА_1 сама звернулася до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою про тимчасове влаштування малолітнього сина ОСОБА_2 у зв`язку із тяжкими сімейними обставинами, то вони не спростовують судового рішення, оскільки протягом довгого часу ОСОБА_1 не мала бажання навести порядок в своєму житлі та надати своєму малолітньому сину належні умови проживання і розвитку.

Стосовно показань ОСОБА_3 , яка є бабусею відповідачки ОСОБА_1 з приводу того, що вона не бажала, щоб її онуку позбавляли батьківських прав, то вони додатково свідчать про те, що малолітня дитина опинилась в скрутних матеріальних і життєвих умовах, що привело до того, що і мама дитини і прабабуся звернулись до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявами про тимчасове влаштування малолітнього сина ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги з приводу того, що за змістом ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Проте, на думку колегії суддів в даному випадку є саме ці виключні обставини, оскільки малолітня дитина залишилась не лише без батьківського піклування, але і без фізичного, духовного розвитку і навчання, підготовки до самостійного життя, без належного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно вказав, що за змістом ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що всі додаткові докази, які заявник апеляційної скарги просив приєднати до матеріалів справи, стосуються подальшого життя відповідачки ОСОБА_1 , тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення, у тому числі і Посвідка на тимчасове проживання в м. Франкфурт-на-майні Федеративної Республіки Німеччина і жодним чином не можуть свідчити про незаконність ухваленого судового рішення (а.с.177).

Разом з тим, зазначені додаткові докази не свідчать про те, що ОСОБА_1 тим чи іншим чином піклується про свого малолітнього сина ОСОБА_2 , якому на даний час виповнилось 8 років, та надає йому матеріальну допомогу.

При цьому колегія суддів зазначає, що у разі зміни свого ставлення до батьківських обов`язків, ОСОБА_1 може звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку, передбаченому ст. 169 СК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу заперечень проти позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам, є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки судове рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Широкоборода Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра