Дата документу 16.08.2022 Справа № 336/7156/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/789/22 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/7156/14ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Дашковської А.В.,

секретар: Рикун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог товариство зазначало, що 18.04.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0706/0408/45-014, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 48 000 доларів США зі сплатою відсотків за весь період фактичного користування кредитом, інших платежів з кінцевим терміном повернення до 18.04.2027. В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 18.04.2008 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0706/0408/45-014-Р-1, за умовами якого останній зобов`язався відповідати за належне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором як солідарний боржник. За договором факторингу від 28.11.2012, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор Плюс», та договором факторингу від 28.11.2012, укладеним між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», позивач отримав право вимоги до боржника та поручителя щодо сплати загальної суми заборгованості боржників за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти та усі штрафні санкції. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконала, товариство просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом в сумі 1 061 999,84 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1 061999,84 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0706/0408/45-014 від 18.04.2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Г.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази відступлення прав вимоги ТОВ «ФК Вектор Плюс» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а відтак і підстав звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало. Наданий позивачем розрахунок не відображає жодного платежу ОСОБА_3 за кредитом. Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитом, справа не містить інформації про платежі, які вносилися позичальником на погашення кредиту до 2012, що унеможливлює об`єктивно встановити розмір заборгованості, обґрунтованість нарахування пені і відсотків за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є законними та обґрунтованими. Звертає увагу суду на те, що на виконання оскаржуваного рішення у 2020 році на електронних торгах було реалізовано іпотечне майно, а отже ОСОБА_2 не міг не знати про існування оскаржуваного рішення, а відтак - він пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Позичальник ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення не подавала, рішення суду не оскаржувала, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції переглядається в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 .

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд визнав причини неявки представника позивача неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника поручителя ОСОБА_2 адвоката Працевитого Г.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 18.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0706/0408/45-014. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит в сумі 48 000 доларів США строком до 18.04.2027 включно, зобов`язавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором визначений розділом 3 договору, за яким відповідач ОСОБА_1 зобов`язана, починаючи з 10.06.2008, здійснювати погашення кредиту та сплату нарахованих процентів шляхом здійснення ануїтетний платежів в сумі 532,09 доларів США до 10 числа кожного місяця (а.с.6-10).

18.04.2008 між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 0706/0408/45-014-Р-1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору, зокрема з повернення основної суми боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (а.с.11).

За договором факторингу № 15 від 28.11.2012, укладеним між АТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор Плюс», та договором факторингу від 28.11.2012, укладеним між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» позивач отримав право вимоги до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості боржників за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти та неустойку(а.с.16-40).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 18.07.2014 утворилась заборгованість у розмірі 91 165,78? доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 061 999,84 грн, із яких : 47 431,70 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 552 536,90 грн. - за тілом кредиту; 32 384,55 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 377 251,06 грн. - за відсотками; 11 349,53 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 132 211,88 грн. - пені.

22.08.2014 ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати відсотків, яка відповідачами виконана не була (а.с.60,61).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушила умови кредитного договору, припинила вносити щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості, а тому на підставі ст.ст. 554, 1050 ч.2 ЦК України вся сума боргу підлягає достроковому стягненню у солідарному порядку з боржника і поручителя.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина перша статті 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)).

Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61))

З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц).

Згідно з п.3.1.1 кредитного договору починаючи з 10.06.2008 позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 532,09 доларів США у чітко встановлений договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. У будь-якому випадку, в тому числі у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтентного платежу, часткового погашення кредиту, сума наступних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц).

Тобто встановлений у частині четвертій статті 559 ЦК України у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання.

Згідно з графіком погашення кредиту позичальник мав внести черговий платіж до 10 числа кожного місяці, а останній платіж - до 18.04.2027 року. Отже, з вимогою до поручителів позивач міг звернутися впродовж шести місяців з дати, визначеної для погашення кожного чергового платежу.

Із позовом до суду кредитор звернувся 09.09.2014, тому у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України за щомісячними платежами, строк сплати яких настав до 09.03.2014 порука припинена.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що поручитель ОСОБА_2 зобов`язаний відповідати перед кредитором і за зобов`язаннями, строк виконання яких настав до 09.03.2014.

Ухвалою апеляційного суду від 19 липня 2022 року у позивача витребувано розрахунок простроченої заборгованості за кредитом станом на березень 2014 року.

Ухвала суду позивачем не виконана, розрахунок заборгованості не надано.

Відповідач ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, також усунувся від надання відповідного розрахунку.

Проаналізувавши умови кредитного договору і наявні у справі дані про рух коштів на рахунку позичальника, суд апеляційної інстанції установив, що позичальник ОСОБА_1 регулярно вносила щомісячні платежі до червня 2009, після чого до лютого 2012 жодного платежу не вносила, з лютого 2012 по вересень 2012 частково погашала заборгованість, а з жовтня 2012 жодного платежу внесено не було.

Розмір простроченої заборгованості станом на 09.03.2014 за тілом кредиту становить 2 315, 01 долар США, за відсотками - 30 909, 01 долар США, пеня - 29 388, 53 долари США, а всього 62 612,55? долари США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило відповідно 729 380,23 грн.

Отже, у відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України вимоги кредитора про стягнення з поручителя заборгованості, яка утворилася станом на 09.03.2014 на загальну суму 62 612, 55 доларів США, що становило еквівалент 729 380, 23 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

За таких обставин з поручителя ОСОБА_2 на користь кредитора підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45 116,69? доларів США, що за курсом НБУ на день пред`явлення позову становило 525 569,10 грн., за відсотками - 1 475,58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило 17 189,19 грн., за пенею у розмірі 4 710, 58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило відповідно 54 874,05 грн., а всього 51 302,85 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову складало 597 632,34 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи відсутні докази відступлення прав вимоги ТОВ «ФК Вектор Плюс» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» є неспроможними, оскільки в матеріалах справи містяться два договори факторингу від 28.11.2012, укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК Вектор Плюс», та між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», акти прийому - передачі реєстру заборгованостей боржників, згідно з якими позивач набув право вимоги до відповідачів (а.с.16-45).

Із змісту вказаних договорів видно, що ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги до боржників та поручителів щодо сплати загальної суми заборгованості боржників за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти та усі штрафні санкції, зокрема за вказаними договорами: кредитним та поруки (а.с.41-43).

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неправдивим та не відображає жодного платежу ОСОБА_3 за кредитом є також неспроможними.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги ухвалами апеляційного суду від 24.05.2022 і від 21.06.2022 у позивача витребувані детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку за рахунком позичальника із відображенням всіх платежів, які вносилися останньою протягом 2008-2014 на погашення кредиту.

На виконання ухвали суду позивачем надані відповідні документи, розгорнутий розрахунок заборгованості, який не суперечить розрахунку, що додавався позивачем до позовної заяви.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не можна визнати таким, що постановлено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову і стягнення з поручителя на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором: за тілом кредиту у розмірі 45 116,69? доларів США, що за курсом НБУ на день пред`явлення позову становило 525 569,10 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими з 09.02.2014 до 18.07.2014, у розмірі - 1 475,58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило 17 189,19 грн., за пенею, нарахованою з 09.02.2014 до 18.07.2014, у розмірі 4 710, 58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило відповідно 54 874,05 грн., а всього 51 302,85 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову складало 597 632,34 грн.

Інші вимоги Банку задоволенню не підлягають з підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

Під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції також було встановлено, що в процесі примусового виконання оскаржуваного судового рішення виконавчою службою 10.08.2020 були проведені прилюдні торги, на яких реалізовано предмет іпотеки - належну боржникові квартиру за 422 000 грн.

Проте виручені від реалізації квартири кошти не були зараховані на погашення кредитної заборгованості, оскільки за позовом боржника ОСОБА_1 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2021 прилюдні торги визнано недійсними.

За таких обставин у апеляційного суду відсутні підстави для висновку про виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором за рахунок іпотечного майна.

Позичальником ОСОБА_1 судове рішення не оскаржувалося та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2014 року у цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з поручителя ОСОБА_2 як солідарного з позичальником ОСОБА_1 боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0706/0408/45-014 від 18.04.2008 в сумі всього 51 302,85 доларів США (п`ятдесят одна тисяча триста два долари США 85 центів), що за курсом НБУ на час пред`явлення позову складало 597 632,34 грн. (п`ятсот дев`яносто сім тисяч шістсот тридцять дві тисячі 43 грн., із яких: за тілом кредиту 45 116,69? доларів США, що за курсом НБУ на день пред`явлення позову становило 525 569,10 грн., за відсотками, нарахованими з 09.02.2014 до 18.07.2014, у розмірі - 1 475,58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило 17 189,19 грн., за пенею, нарахованою з 09.02.2014 до 18.07.2014, у розмірі 4 710, 58 доларів США, що за курсом НБУ на час пред`явлення позову становило відповідно 54 874,05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції позичальником ОСОБА_1 не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

Г.С.Подліянова