ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/6305/22
Провадження №2-з/201/133/2022
УХВАЛА

іменем України

07 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини батькові для виховання, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, та, з урахуванням уточнень просить відібрати дитину у матері без позбавлення її батьківських прав, передати дитину батькові для виховання, визначити місце проживання дитини разом із батьком та стягнути аліменти на утримання дитини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07.09.2022 р. відкрито провадження по справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Позов аргументовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в позивача народився син ОСОБА_3 , матір`ю якого є відповідачка. На час народження дитини в шлюбі позивач та відповідачка не перебували, але після настання вагітності у відповідачки, позивач розглядав можливість укладення шлюбу з матір`ю дитини. Водночас, після того, як відповідачка завагітніла, вона декілька разів намагалася таємно від позивача позбавитися від дитини, висказувала наміри залишити дитину у дитячому будинку, тому як за її словами «вона ще дуже молода і бажає насолоджуватися життям», «дитина їй буде заважати», «вона не зможе подорожувати та розвиватися», також висловлювала інші підстави, які за її думкою можуть дати їй право позбавитися дитини, або покинути її. Позивач намагався впливати на відповідачку, щоб нею не було вчинено дій, які б могли зашкодити дитині, запобігти її діям зробити штучне переривання вагітності. Наприкінці вагітності відповідачки, позивач зрозумів, що жити разом з нею вони не зможуть, через її характер та небажання будувати сім`ю на тих принципах та засадах, які йому були привиті батьками, а саме взаємоповаги один до одного, любові та взаєморозуміння. Крім того, під час вагітності відповідачки, позивач неодноразово помічав, що вона вчинює дії, які шкодять здоров`ю майбутньої дитини, а саме вживала спиртні напої, курила сигарети, на його зауваження не реагувала та навмисно вчиняла такі дії, щоб зашкодити виношуванню та розвитку дитини.

Після народження дитини відповідачка втекла з дитиною, та позивач вимушений був шукати її місцезнаходження, врешті решт знайшов її в селі: АДРЕСА_1 , де проживає мати відповідачки, - в будинку, в якому взагалі відсутні будь-які умови, в яких неможливо було б доглядати за новонародженою дитиною. В будинку відсутнє опалення, земляні поли, брудно, погане освітлення.

Будинок, в якому проживала відповідачка з дитиною, взагалі не призначений для того, щоб в ньому могла зростати новонароджена дитина. Крім того, дитина була не нагодована, сильно плакала, відповідачка була нетверезою, коли вона прийшла до тями то повідомила, що в неї відсутні гроші щоб дитині придбати штучне харчування, а грудного молока в неї немає. І взагалі вона жалкує про те, що вона народила дитину.

Коли дитина знаходилася у відповідачки, саме позивач звертався до кваліфікованих лікарів, якими було встановлено, що дитина має жовтяницю, гіпоксичне ураження центральної нервової системи. Як повідомив лікар, це сталося також і через те, що дитина не годувалася грудним молоком матері.

Оскільки з моменту народження відповідачка відмовилася годувати груддю дитину, пояснюючи свою відмову тим, що таке годування буде мати вплив на її зовнішність, а вона цього не бажає, позивач був вимушений годувати новонароджену дитину штучним дитячим харчуванням, спеціальними сумішами. Оскільки після народження дитини відповідачка не займалася дитиною взагалі, а все ж таки покинула її і продовжувала займатися своїм особистим життям, проводячи свій вільний час в нічних клубах, її недбальство та погане ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків призвело до того, що дитина була виснажена. Було рекомендовано профілактичні щеплення за графіком, плановий візит невролога, масажиста, відвідування басейну, ортопеда в найближчі терміни. Всі ці дії відповідачка повинна була зробити негайно, але вона покинула дитину на свою матір, яка навіть не годувала її, тому як в неї були відсутні кошти навіть на придбання дитині дитячого харчування. Дитина на момент коли позивач разом з батьками знайшов її у селі Запорізької області була виснажена, голодна, не купана, була загорнута в брудний одяг. Дитина навіть не була одягнута відповідно до пори року, а народилася вона під час зимніх морозів.

Позивач зазначає, що після початку в Україні військових дій, він допоміг відповідачці грошима, документами, за його проханням знайомі допомогли відповідачці разом з дитиною безпечно дістатися до кордону, де допомогли пройти прикордонне оформлення. За домовленістю з відповідачкою, остання повинна була слідувати разом з дитиною до республіки Кіпр, де мешкають родичі позивача, які могли забезпечити всім необхідним дитину позивача та відповідачку, та де позивач орендував будинок, який відповідав всім умовам для комфортного та безпечного проживання новонародженої дитини, але після проходження погранконтролю відповідачка порушила дані домовленості та направилася до м. Відень (Австрії), де вона не мала постійного нормального житла, яке задовольняло б інтересам дитини, та яке б відповідало санітарним та гігієнічним нормам. Позивач зазначає, що гроші, які він призначав на догляд та забезпечення його дитини, були витрачені відповідачкою на свої особисті потреби, а не на придбання дитині якісного харчування, одягу, житла та медичного забезпечення. Відповідачка ночувала протягом місяця по ночліжках, в притулках для мігрантів, що ніяк не відповідало тим умовам, в яких повинна перебувати новонароджена дитина. Дізнавшись про це позивач негайно прилетів до м. Відень (Австрії), де наполіг на негайному переїзді до республіки Кіпр, де є усі умови для нормального розвитку дитини, та вона буде під постійним наглядом лікарів, де ним було орендоване для відповідачки окреме житло. Розуміючи, що відповідачка не може піклуватися за новонародженою дитиною, надавати їй опіку та материнську любов, належним чином забезпечувати необхідний обсяг комфорту, медичного обслуговування, харчування, опіки, він запропонував щоб дитина проживала разом з ним та його батьками, поки відповідачка не знайде роботу, налагодить свій побут.

Вже на ОСОБА_4 дитина перебувала під контролем та опікою позивача, мала охайний та здоровий вигляд, дитина перебувала під наглядом лікарів, фізіотерапевтів та спеціалістів, всі профілактичні щеплення за графіком були зроблені, були пройдені курси масажу за для правильного розвитку дитини, всі поради, рекомендації та процедури, які лікарями були призначені, виконувалися в повному обсязі, що дозволило привести дитину в нормальний стан.

На протязі всього часу перебування Відповідачки на ОСОБА_4 , вона не переймалася здоров`ям та фізичним станом дитини, а на всі гроші які їй надавав позивач на розвиток дитини та медичні процедури за для нормального фізичного розвитку дитини Відповідачка витрачала на нічні клуби та алкоголь.

Позивач посилається на те, що він та його син мають тимчасовий захист у республіці Кіпр. Відповідачка, взяла дитину на прогулянку і не повернула її позивачу, змінює свої адреси, невідомо де утримує дитину, не надає їй необхідного обсягу медичного забезпечення, опіки харчування, уваги, що може зашкодити здоров`ю дитині, якій ще не виповнилося навіть року. Дитина повинна жити в нормальних життєвих умовах, в яких для її нормального зростання та розвитку будуть створені всі умови, в тому числі забезпечені медичне обслуговування, враховуючи те, що дитина була народженою слабкою. Крім того позивач посилається на те, що відповідачка намагається вивезти дитину в іншу країну, при цьому не повідомляє куди, що може призвести вже і до порушення прав позивача, як батька дитини на спілкування та прийняття участі в його догляді, вихованню, та зростанню. Дії відповідачки несуть загрозу здоров`ю та життю малолітньої дитини, оскільки відповідачка схильна до вживання спиртних напоїв та сильнодіючих речовин. Використовуючи дитину у якості інструменту шантажу задля вимагання у позивача великих сум коштів, використовуючи його ставлення до сина та переживання за умови його життя так як відповідачка ніде не працює, не має постійного місця проживання та коштів на утримання дитини. Дитина проживаючи з відповідачкою, перебуває у небезпеці.

З метою втекти з ОСОБА_4 відповідачка зникла з дитиною та позивач на протязі декількох місяців намагався встановити місце знаходження його дитини

Крім того, позивач зазначає, що через виниклі обставини він вимушений був звернутися до психолога-психотерапевта ОСОБА_5 з проханням провести психодіагностичне обстеження з ним, на виявлення його якості «як батька», «як людини, яка здатна виховувати свою дитину» та на виявлення його особистісних якостей. На підставі обстеження психолог-психіатр ОСОБА_5 підготувала висновок спеціаліста від 29.08.2022 р., на підставі якого вона встановила, що між батьком дитини ОСОБА_1 та його сином існує тісний, оптимальний психоемоційний контакт батька з дитиною. Позивач є незалежний та самостійний в прийнятті рішень, морально задоволений від життя від життя за рахунок турбот просина, близьких людей, трудової та спортивної діяльності, врівноважений, стриманий. В якості рекомендацій до визначення місця проживання дитини, яке буде сприяти належному розвитку, вихованню, зростанню, психолог зазначає про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .

В той же час, в результаті дослідження, яке було проведено психологом при виготовленні даного висновку, остання рекомендує зобов`язати, в інтересах дитини, мати малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до проходження профілактичного наркологічного огляду та проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду, враховуючи, що наявність медичних довідок повинна бути у кожного з батьків, які вирішують питання стосовно виховання, спілкування та проживання дітей, така вимога відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів особисто дитини.

В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, визначення місця проживання дитини з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, шляхом повернення негайно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як визначено ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. На думку суду, на даній стадії достатньо доказів для розгляду заяви про забезпечення позову, що дає можливість розглянути її без виклику сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено судом з матеріалів справи, що дитина ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Дніпропетровську). шлюб між сторонами не укладався, сторони проживають окремо.

06.09.2022 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини на виховання батькові. Ухвалою суду відкрито провадження в справі, призначено розгляд справи в загальному порядку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №754/4437/18, провадження № 61-47464св18).

Під час оцінки доводів заяв сторін про забезпечення позову суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачка скриває місце знаходження його дитини, обмежує його спілкування з сином, не піклується про нього в необхідному обсязі, погано забезпечує і погано доглядає, не надає необхідний обсяг медичного обстеження, чим створює небезпеку для здоров`я та життя дитини, а також через неправомірні дії відповідача втрачається його зв`язок з дитиною. Вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини по суті з урахуванням складності справи має тривалий характер, унаслідок чого невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, оскільки протягом тривалого часу розгляду справи через обмеження матір`ю у спілкуванні дитини з батьком, дитина втрачає контакт з батьком, що відобразиться на її психоемоційному стані, батько позбавлений можливості участі у вихованні та піклуванні дитини.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд приймає до уваги те, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду заяви є дані, які підтверджують, що мати не годувала новонароджену дитину грудним молоком, що потягло за собою виникнення у дитини жовтяниці, гіпоксичного ураження центральної нервової системи. Також суд відзначає та приймає до уваги висновок спеціаліста психолога-психотерапевта ОСОБА_6 від 29.08.2022 р., відповідно до якого нею проведено психодіагностичне обстеження позивача ОСОБА_1 , на виявлення його якості «як батька», «як людини, яка здатна виховувати свою дитину» та на виявлення його особистісних якостей. На підставі обстеження психолог-психіатр ОСОБА_5 прийшла до висновку про те, що між батьком дитини ОСОБА_1 та його сином існує тісний, оптимальний психоемоційний контакт батька з дитиною. Позивач є незалежний та самостійний в прийнятті рішень, морально задоволений від життя від життя за рахунок турбот просина, близьких людей, трудової та спортивної діяльності, врівноважений, стриманий. В якості рекомендацій до визначення місця проживання дитини, яке буде сприяти належному розвитку, вихованню, зростанню, психолог зазначає про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .

В той же час, в результаті дослідження, яке було проведено психологом при виготовленні даного висновку, остання рекомендує зобов`язати, в інтересах дитини, мати малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до проходження профілактичного наркологічного огляду та проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду, враховуючи, що наявність медичних довідок повинна бути у кожного з батьків, які вирішують питання стосовно виховання, спілкування та проживання дітей, така вимога відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів особисто дитини.

Позивачем надані суду докази, які підтверджують те, що батько дитини має здатність забезпечити дитині належні умови зростання на даному етапі, які в повній мірі можуть забезпечити потреби дитини у належному харчуванні, місці мешкання, в необхідному обсязі медичного забезпечення, певного комфорту, необхідному рівні санітарної та епідеміологічній безпеці. Отже, на підставі даних, які були долучені як докази стороною позивача, враховуючи поведінку відповідача, на яку посилається позивач в позові та в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про доцільність на час розгляду справи зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батькові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Приймаючи до уваги викладені вище норми права, відповідні рішення ЄСПЛ з цього питання, суд вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком. Така ж правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

В той же час, проживання дитини у батька на час розгляду справи зовсім не тягне за собою те, що матір не має права спілкуватися з дитиною, а тому зустрічі матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 будуть підтримувати зв`язок з матір`ю та дозволять перебувати у звичних для дитини умовах у той же час не будуть порушувати права батька на спілкування з дитиною і перебування дитини з матір`ю не буде завдавати дитині страждань. Забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 в присутності батька, до винесення судом рішення, вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (зобов`язання позивача надавати можливість побачення матері) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (знаходження дитини на теперішній час в небезпеці через неспроможність відповідачки створити відповідні умови проживання дитині, втрату емоційного зв`язку між батьком/матір`ю і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач в частині зобов`язання відповідачки повернути дитину батькові за місцем його тимчасового проживання, а також встановлення графіку спілкування матері з дитиною в присутності батька, є співмірними в цілому із заявленими позивачем вимогами.

Разом із тим, суд наголошує на тому, що у даній справі суд не вирішує спір про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною шляхом установлення графіку участі у спілкуванні і вихованні дитини, а вирішує спір щодо позовних вимог, однією з яких є визначення місця проживання дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 3 статті 9 вказаної конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Враховуючи інтереси дитини, її вік, суд приходить до висновку, що зустрічі батька з малолітньою дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити малолітню дитину від зустрічей з батьком. Заявлений позивачем вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову обґрунтована, оскільки задоволення цієї заяви не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, незважаючи на тривалість розгляду справи.

Керуючись ст. ст.149,150,153,353,354 ЦПК України, ураховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме шляхом повернення негайно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тимчасово проживає республіка АДРЕСА_2 );

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ч. 7ст.153 ЦПК України суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 13, 81, 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини батькові для виховання, задовольнити повністю.

Зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батькові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Встановити зустрічі відповідачці ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожен день з 13:00 години до 15:00 години не порушуючи звичайного розпорядку дня дитини за місцем проживання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень

Ухвала .суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Повий текст ухвали складений 07 вересня 2022 року.

Копії ухвали надіслати сторонам для виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси та анкетні дані сторін:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Суддя С.С. Федоріщев