Справа № 572/697/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Ведяніної Т.О.

за участю секретаря судового засідання Шевні І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплати аліментів, пені на заборгованість по аліментах, штрафу у розмірі 3% річних,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів, що утворилася внаслідок їх несплати в період із 17.07.2018 року по 22.02.2022 року у розмірі 48794 грн., пеню (неустойку) у розмірі 100% суми основного боргу, яка станом на 22 лютого 2022 року склала 48794 грн. , штраф у розмірі 3% річних від суми основного боргу за порушення строків виконання грошових зобов`язань у сумі 4391,46 грн. та визначити спосіб стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 починаючи із 01 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Свою заяву обґрунтувала тим, що із ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 2008 року по 2018 рік. 10.01.2018 року на підставі рішення Сарненського районного суду шлюб між ними було розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу від 17.07.2018 року з відповідача на її користь на утримання двох дітей були стягнуті аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач несвоєчасно сплачує аліменти, тому виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 48794 грн.

Позивач вказує, що на даний час відповідач є працездатним, працює будівельником, тому може сплачувати аліменти у частці від заробітку. Крім того, вона має право на стягнення з відповідача пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але у розмірі, що не перевищує суму основної заборгованості та штраф 3% річних від суми заборгованості за невиконання грошового зобов`язання, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.

14.07.2022 року від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі відповідно до яких просить в позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Відповідач вказує, що виходячи із змісту позову не можливо встановити чим обґрунтовує свої вимоги позивач. Позивач мала право подати позов про зміну способу стягнення аліментів або ж на збільшення розміру сплачених аліментів, як передбачено ст.192 С України. Доказів стосовно зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я її чи його, позивач не надала. Позивач вже скористалася правом на стягнення аліментів, а про своє право на збільшення розміру аліментів позивач у позові не згадує. Також відповідач заперечує, щодо стягнення з нього пені, оскільки доказів, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей виникла з його вини, суду не надано. Умислу на ухилення від сплати аліментів на утримання дітей в нього не було, аліменти він не сплачував, оскільки вони проживали разом з дружиною та дітьми, їх утримував, про існування примусового стягнення аліментів йому не було відомо. Стосовно заборгованості по аліментам дізнався в грудні 2021 року, коли були заблоковані його банківські картки, після чого став сплачувати аліменти. Заборгованість по аліментам буде погашати і вона буде сплачена ним в повному обсязі.

25 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивач зазначає, що спосіб виконання обов`язку зі сплати аліментів ні за домовленістю позивачки та відповідача, ні за рішенням суду не визначався. Вона не зверталася до суду із позовом про присудження аліментів у передбачений законом спосіб, а у передбаченому процесуальним законом порядку реалізувала своє право стягнути із відповідача вже визначений законом мінімальний гарантований, тобто безспірний їх розмір. На даний час вона подала позов про стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача та про стягнення заборгованості та пені. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

05 вересня 2022 року позивачка надала суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 48794 грн., пеню (неустойку) у розмірі 100% суми основного боргу, яка складає 48794 грн. та штраф у розмірі 3% річних від суми основного боргу за порушення строків виконання грошового зобов`язання у сумі 4391,46 грн, а разом 101979,46 грн. Просила змінити спосіб стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей із мінімально гарантованого законом на стягнення їх у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи із 01 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

23 вересня 2022 року від відповідача надійшли письмові заперечення щодо поданої позивачем заяви про уточнення позову. Відповідно до даних заперечень відповідач просить в позові повністю відмовити, посилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що діти проживають разом з нею та перебувають лише на її утриманні. Також зазначив, що умислу на ухилення зі сплати аліментів у нього не було, оскільки про стягнення з нього аліментів , він не знав, діти проживали разом з ним та позивачкою, та перебували на його утриманні.

17 жовтня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому позивач зазначає, що підставою звернення до суду з позовом є наявність двох дітей, яких треба утримувати. Недостатність мінімального гарантованого законом розміру аліментів, який був стягнутий судом з відповідача та спроможність боржника сплачувати аліменти в більшому розміру, дало їй підстави звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою заявлені вимоги підтримала повністю.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про невизнання позову.

Позивачем та відповідачем заявлено клопотання, відповідно до якого вони просять проводити розгляд справи у їх відсутність, яке судом задоволено.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Правовідносини між сторонам по справі виникли з приводу утримання неповнолітньої дитини та щодо відповідальності платника аліментів за несплату аліментів.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК України.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ході судового слідства достовірно встановлено, що сторони по справі перебували між собою в шлюбі, з 2008 року та розірвано 10 січня 2018 року, що доводиться копією рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року.

Відповідно до наданих суду копій свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (серії НОМЕР_1 від 25.01.2010 року) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (серії НОМЕР_2 ) їхніми батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до судового наказу виданого Сарненським районним судом Рівненської області від 23 серпня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття.

Із наданої суду позивачем довідки - розрахунку заборгованості №8172 від 22.02.2022 року встановлено, що станом на 01.02.2022 року заборгованість по аліментам з боку відповідача на користь позивача склала 48794 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно мав зобов`язання по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які належним чином не виконувались.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості

З огляду на наведене, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України встановлено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 не знав, що з нього стягнуті аліменти по судовому наказу, що відкрите виконавче провадження і те, що після розірвання шлюбу він з дружиною і дітьми проживали разом, і він їх утримував, не свідчить про відсутність його вини у виникненні боргу по аліментах. Він є працездатним і спроможний сплачувати аліменти.

Доказів про те, що він не в змозі сплачувати аліменти відповідачем не надано.

Крім того, пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає виключно за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи із наведено, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає в усіх випадках, окрім вказаних вище випадків, а саме : несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів установами банків.

В ході судового провадження судом встановлена наявність заборгованості по сплаті аліментів з боку відповідача та відсутність вказаних вище обставин, які б виключали вину ОСОБА_2 у сплаті аліментів.

Суд бере до уваги розрахунок позивача щодо суми неустойки за прострочені платежі по аліментах, оскільки він здійснений правильно і вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України, тобто, не більше 100 відсотків заборгованості, яка утворилась станом на 1 лютого 2022 року), а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають до задоволення і до стягнення підлягає сума 48794 грн.

Суд зазначає, що зобов`язання у відповідача по сплаті аліментів виникли з дня подачі стягувачем заяви про стягнення аліментів, тому заборгованість по сплаті виникла саме з 17 липня 2018 року, а не як вказує відповідач має рахуватися з дня пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Крім цього, ОСОБА_1 просить збільшити розмір стягуваних на її користь з відповідача аліментів.

Правовідносини між сторонами в цій частині також виникли із сімейних відносин в частині утримання батьками неповнолітньої дитини.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вже зазначалося, відповідно до судового наказу виданого Сарненським районним судом ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, рішенням суду може бути змінений розмір аліментів, що стягується з боржника на користь стягувача на утримання неповнолітніх дітей - у разі зміни певних життєвих обставин, внаслідок яких порушуються права неповнолітніх дітей на належне матеріальне забезпечення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що підставою для звернення із вказаною вимогою до суду є невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дітей, через що з боку відповідача утворився значний борг по сплаті аліментів. Крім того відповідач працює, на даний час перебуває на військовій службі.

На підтвердження своїх доводів позивач надала суду довідку видану командиром військової частини за №1021 від 02 червня 2022 року про те, що ОСОБА_2 перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_3 з 13 березня 2022 року по даний час.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 у поданому суду відзиву зазначав, що підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін по справі. Відповідач вказує, що позивачка не довела, належними доказами, що його матеріальний стан покращився, а її погіршився.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом враховано, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти у частці від заробітку, визначивши розмір аліментів, як 1/3 частина від заробітку відповідача щомісяця. Вказаний розмір аліментів, відповідно до змісту ст.183 СК України, не є завищеним та буде забезпечувати належний рівень життя двох неповнолітніх дітей.

Крім цього, згідно із постановою Верховного Суду №759/10277/18 (провадження №61-22317св19) від 11 березня 2020 року обирати спосіб стягнення аліментів є виключним правом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню на даний час з останнього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, через що є можливим визначення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, у частці від заробітку останнього.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази, з огляду на обґрунтування вимог позивачем, яка вказувала на необхідність зміни стягуваних з відповідача аліментів, суд вважає вимоги ОСОБА_1 в цій частині також обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача 3% річних від суми основного боргу за порушення строків виконання грошових зобов`язань, то суд вважає про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються.

Сімейний кодекс України, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені.

Даним судовим рішенням стягнуто з відповідача пеню на заборгованість по аліментам.

Обов`язок платника аліментів щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних визначений у ч.4 ст.196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України немає, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом Сімейним кодексом України (ст. 196).

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів безпідставні, а тому в їх задоволення необхідно відмовити.

Також вимога позивача стосовно стягнення заборгованості по аліментам не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на двох неповнолітніх дітей знаходиться на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Суд зазначає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом (частина 3 статті 195 СК України). Сторони зазначений розрахунок державного виконавця не оскаржили і не спростували в суді.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 гривень, виходячи зі ставки судового збору на день подання позовної заяви до суду, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі наведеного, ст.ст.180, 181, 192 СК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 05.11.2008 року) до ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт № НОМЕР_7 ) про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені на заборгованість по аліментах, штрафу у розмірі 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 48794 (сорок вісім тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу у справі №572/2031/18 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: