Постанова

Іменем України

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 404/8212/14

провадження № 61-2979св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом ОСОБА_1 :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 :

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

третя особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 січня 2022 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І., Черненка В. В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору позики та договору іпотеки,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») у вересні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2007 року № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, яка складається із заборгованості та відсотків у розмірі 94 180,82 доларів США та заборгованості заборгованість по неустойці (пеня та штраф) в розмірі 478 346,57 грн.

Зазначений позов, ПАТ «КБ «Надра» мотивувало тим, що 11 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, за умовами якого позичальник отримав 54 600 доларів США під 13,99 % річних на строк до 19 квітня 2021 року.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, згідно з яким поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, вказаних в Кредитному договорі (чи в будь-якій його частині), як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредиту виконав у повному обсязі.

На порушення приписів норм права та умов кредитного договору відповідач не здійснював погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.

Листами-претензіями за вихідними №№ 2648, 2649 від 10 червня 2010 року, №№ 2955, 2954 від 03 серпня 2010 року, №№ 9093, 9094 від 09 жовтня 2013 року, №№ 9215, 9216 від 02 грудня 2013 року, №№ 1/786, 1/787 від 25 березня 2014 року, та неодноразовими переговорами банк нагадував відповідачам про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак вона погашена не була.

Передбачені умови кредитного договору щодо повернення кредиту позичальником були порушені, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 27 березня 2015 року становить 94 180,82 доларів США - заборгованість за основним боргом та відсотками та 478 346,57 грн - заборгованість по неустойці (пеня та штраф), а саме: основний борг в розмірі 50 975,65 доларів США; відсотки за користування - 39 690,52 доларів США; комісія (плата за управління кредитом) - 3 514,65 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 15 845,65 доларів США; штраф відповідно до пункту 5.2. кредитного договору - 5 460,00 доларів США, що еквівалентно 122 585,90 грн.

ОСОБА_2 у травні 2015 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», в якому просила:

- визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладений 11 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений 11 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 999.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 11 квітня 2007 року в забезпечення виконання кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладеного між ОСОБА_1 та Кіровоградським Регіональним управлінням ВАТ КБ «Надра», уклала з банком договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ та, виступила одним із майнових поручителів за договором іпотеки, нотаріально посвідченим нотаріусом Кіровоградського міського округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрованим за № 999.

У 2010 році у неї та ОСОБА_1 як подружжя склалися значні фінансові труднощі, у зв`язку з чим вони звернулися до банку з проханням провести реструктуризацію або розстрочення кредиту, але на відповідь отримали банківський розрахунок з якого вбачалось те, що виплативши банку половину суми кредиту 25 000 доларів США, банк зарахував на погашення тіла кредиту тільки три тисячі доларів США, тому постало законне питання і вимог споживачів до банку про надання їм графіку погашення кредиту, але ця вимога жодним чином не виконалась.

Банк на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту не повідомив позичальника і поручителя у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту, тип відсоткової ставки, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, а також не зазначив ціну - сукупну вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту.

У пункті 3.1. договору поруки передбачено, що поручитель ще додатково виплачує кредитору пеню, від загальної суми заборгованості позичальника за договором у розмірі подвійної ставки Національного банку України, за кожний день прострочення, таким чином банк зобов`язав ОСОБА_2 , як поручителя, нести більшу відповідальність ніж сам позичальник.

У договорі поруки зазначено, що поручитель ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору, але в кредитному договорі відсутня така істотна умова правочину, як його ціна - сукупна вартість кредитного договору, а тому поручитель не була ознайомлена в повному обсязі з усіма істотними умовами спірного договору.

Крім того вказувала про те, що оскільки наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11 квітня 2007 року як основного зобов`язання, повинно бути визнано недійсним і договір іпотеки від 11 квітня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф., на належну їй та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» та просив:

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладений 11 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 11 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 999.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він 11 квітня 2007 року уклав з Кіровоградським РУ ВАТ КБ «Надра» кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, згідно з яким отримав споживчий кредит на проведення ремонту благоустрою нерухомого майна в сумі 54 600 доларів США на строк до 19 квітня 2021 року.

У зазначеному кредитному договорі повністю відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, а також відсутній графік погашення заборгованості, який у відповідності до нормативних актів Національного банку України повинен бути додатком № 1 до кредитної угоди (договору).

На його звернення до банку щодо отримання детального розпису погашення кредиту, встановлення системи погашення та сукупної вартості кредиту, він отримав відповідь про те, що такими кредитними договорами графік погашення заборгованості не складається і не узгоджується з позичальником, а все необхідне виписано в анкеті-заяві на отримання кредиту від 04 квітня 2007 року та в умовах кредитування, з якими він повинен був самостійно ознайомитись перед укладанням договору.

Копію зазначеної анкети-заяви ОСОБА_1 отримав від банку майже через чотири роки після укладання кредитного договору, а самі умови кредитування пізніше виявилися рекламними буклетами.

Зі змісту вказаної анкети вбачається, що: вона підписана позичальником і поручителем, але відсутній підпис уповноваженої особи банку; в ній відсутні пропозиції банку про умови кредитування та форму погашення кредиту (ануїтет або стандарт), розпис вартості кредиту за альтернативними формами погашення кредиту; мають місце виправлення в графі «відсоткова річна ставка».

Крім того, основні умови кредитного договору від 11 квітня 2007 року (сума кредитних коштів та строк дії договору) повністю не співпадають з тими умовами, що пропонував банк 04 квітня 2007 року, і які були відображені в анкеті-заявці, а також в буклетах умови кредитування - «Кредит потребительский под залог» та «Цена продукта».

Умови кредитування не погоджувались зі ним як позичальником, сторонами не підписувались, а тому вони не були оформлені кредитором в якості додатку до кредитного договору.

За таких обставин, банк, в порушення вимог законодавства, без належного узгодження та надання повної інформації споживачу про обов`язкові умови кредитного договору, в супереч принципу добросовісності надав для підписання договір, який поставив у нерівні умови позичальника і кредитора.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який було додано до позовної заяви ПАТ «КБ «Надра», вбачається що банк проводив зарахування отриманих коштів за невідомою схемою погашення кредиту, а суми, які йшли на погашення тіла та відсотків по кредиту, замість рівномірного збільшення-зменшення, як це передбачено за ануїтетною системою, розподіляються як завгодно на власний розсуд кредитора.

За обставин визнання недійсним кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11 квітня 2007 року вважає, що договір іпотеки укладений 11 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округ Стоєвою Г.Ф., має бути також визнаний недійсним.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Кіровський районний суд міста Кіровограда рішенням від 28 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовив у повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнив.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнив.

Визнав недійсним кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладений 11 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 з часу укладення.

Визнав недійсним договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладений 11 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Визнав недійсним договір іпотеки, укладений 11 квітня 2007 року укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстрований у реєстрі під № 999.

Зобов`язав ОСОБА_1 повернути ПАТ «КБ «Надра» 54 600 доларів США отриманих за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11 квітня 2007 року, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 1 180 233,11 грн.

Зобов`язав ПАТ «КБ «Надра» повернути ОСОБА_1 24 211,89 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 523 364 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладені кредитного договору позивачем не були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позичальника не повідомлялося про умови споживчого кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (графік погашення кредиту) та відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, позивачем не надавалися окремі додаткові письмові документи з визначенням загальної вартості кредиту та детальним розписом вартості кредиту для споживача, як на момент укладення кредитного договору, так і за весь час його дії. Суми, які були спрямовані на погашення тіла та відсотків по кредиту, замість рівномірного збільшення-зменшення, як це передбачено за ануїтетною системою, розподілялися на власний розсуд банку.За вказаних обставин, суд вважав за можливе визнати недійсним кредитний договір, а також договори поруки і іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання, а також застосувати положення статті 216 ЦК України щодо повернення сторін недійсного правочину у попередній стан. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що недійсність кредитного договору виключає можливість задоволення вимог кредитора про виконання умов договору.

Апеляційний суд Кіровоградської області постановою від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» залишив без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 вересня 2015 року залишив без змін.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову банку та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Верховний Суд постановою від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задовольнив частково. Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову касаційний суд мотивував тим, що суд апеляційної інстанції на порушення

норм процесуального права не перевірив тверджень банку про те, що на час укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту та процентної ставки, розмір кредитних платежів є фіксованим на кожен місяць сплати.

Посилання суду апеляційної інстанції, що банк перед укладенням договору не повідомив позичальника у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування є необґрунтованими, оскільки детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ, а усі умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими він був погодився, підписавши кредитний договір.

Висновок суду про задоволення зустрічного позову не ґрунтується на матеріалах справи, а судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Вказане потягло за собою передчасність висновку суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 22 березня 2021 року залучив до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «КБ «Надра» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент»).

Кропивницький апеляційний суд постановою від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», задовольнив частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 вересня 2015 року скасував та ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», до ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра»,заборгованість за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11 квітня 2007 року в розмірі 53 904,79 доларів США - заборгованість за основним боргом і відсотками та 10 924,39 грн - пені.

У задоволенні інших позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», до ОСОБА_1 відмовив.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовив.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовив.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра»,3 612,64 грн судових витрат.

Сплачений ПАТ «ККБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент», судовий збір в сумі 5 359,20 грн компенсував за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», заборгованість за основним боргом і відсотками та пеню, апеляційний суд виходив з того, що оспорювані кредитний договір та договір поруки не суперечать цивільному законодавству та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства. Особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, усвідомлювали наслідки виконання або невиконання умов такого кредитного договору та договору поруки. Вказані правочини вчинені у формі, встановленій законом, і спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ та договору поруки від 11 квітня 2007 року та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення похідної вимоги зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, не перевірив тверджень банку про те, що на час укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту та процентної ставки, а розмір кредитних платежів є фіксованим на кожен місяць сплати.

Посилання суду першої інстанції, що банк перед укладенням договору не повідомив позичальника у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування є необґрунтованими, оскільки детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ, а усі умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими він був погодився, підписавши кредитний договір.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості нарахованої після 10 червня 2020 року, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ «КБ «Надра» використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, відсотків, комісії та пені за порушення умов договору, звернувшись з відповідною вимогою до позичальника 10 червня 2010 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також неустойки, тому відсутні підстави для нарахування заборгованості після зміни строку виконання зобов`язання з 10 червня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Апеляційний суд також дійшов висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Крім того, з аналізу наданого банком розрахунку судом встановлено, що позичальником частково сплачувалась кредитна заборгованість та кошти в розмірі 1 484, 24 доларів США, сплачені за період з 08 травня 2007 року до 10 червня 2010 року, були незаконно зараховані в рахунок погашення комісії, а тому вказані кошти суд вважає за необхідне зарахувати в рахунок погашення заборгованості за основним боргом і відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з позовом до поручителя з порушенням шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому порука вважається припиненою.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що первісні позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у квітні 2022 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 січня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених первісних позовних вимог банку до нього та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги заперечення представника відповідача - адвоката Довженко Д. С. та задовольнив клопотання ТОВ «Брайт Інвестмент» про залучення його до участі у справі як правонаступника ПАТ «КБ «Надра». Також апеляційний суд не надав оцінку суперечливому факту того, що товариство набуло всі права та обов`язки банку на підставі договору про відступлення права вимоги від 30 вересня 2020 року, за відсутності його у матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 03 березня 2021 року у справі № 2-82/10, від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 705/2045/16-ц, від 17 березня 2021 року у справі № 213/2141/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 757/63756/18.

У резолютивній частині постанови апеляційного суду стягнуто на користь товариства судові витрати, однак у матеріалах справи відсутні докази понесення вказаних витрат саме ТОВ «Брайт Інвестмент».

Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постанова Верховного Суду від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 30 травня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Справа № 404/8212/14 надійшла до Верховного Суду 20 червня 2022 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідачі 04 квітня 2007 року подали до банку анкету-заяву на отримання кредиту, згідно з якою їх було ознайомлено із основними умовами надання кредиту.

Між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 11 квітня 2007 року було укладено кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, згідно з умовами якого позичальник отримав 54 600 доларів США під 13,99 % річних на строк до 19 квітня 2021 року на проведення ремонту та благоустрою.

Згідно з пунктами 3.3.1.-3.3.3. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пунктами 1.31., 1.32. кредитного договору платежі шляхом здійснення платежів у валюті кредиту щомісячно до 20 числа поточного місяця, щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 794,23 доларів США.

Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору, у разі порушення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного пунктом 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у пункту 4.3.5. цього договору, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у порушення позичальником вимог пунктів 4.З.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 3.10. цього договору позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору, за кожен випадок.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-2 від 12 квітня 2007 року.

Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін визначений пунктом 3.3.3. цього договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, згідно з пунктами 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5. якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань вказаних у кредитному договорі як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо.

Також 11 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам квартира АДРЕСА_1 .

Позичальник умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплату відсотків не виконує, останній платіж на погашення кредиту було внесено 10 червня 2010 року, тому станом на 10 червня 2010 року виникла заборгованість, яка складається із: суми кредиту в розмірі 50 975,65 доларів США, відсотків - 4 413,38 доларів США, комісії - 531,88 доларів США, пені - 464,68 доларів США.

10 червня 2010 року у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 4.2.4. кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмові вимоги за вихідними №№ 2649, 2648 про дострокове повне погашення кредиту і нарахованих відсотків та сплату пені відповідно до договору протягом чотирнадцяти днів.

Листами-претензіями за вихідними №№ 2648, 2649 від 10 червня 2010 року, №№ 2955, 2954 від 03 серпня 2011 року, №№ 9093, 9094 від 09 жовтня 2013 року, №№ 9215, 9216 від 02 грудня 2013 року банк нагадував відповідачам про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак вона погашена не була.

Також банк 25 березня 2014 року звертався до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогами №№ 1/786, 1/787 про дострокове погашення грошових зобов`язань, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банк звернувся у вересні 2014 року.

Також апеляційним судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 жовтня 2014 року у справі № 1109/7185/12-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_1 на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки, періоду внесення платежів.

Перед укладенням договору відповідачі заповнили анкету-заяву від 04 квітня 2007 року на отримання кредиту, відповідно до якої їх було ознайомлено із основними умовами надання кредиту, що свідчить про те, що банк надавав позичальнику та поручителю документи, які передували укладенню кредитного договору, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до умов кредитного договору метою отримання кредиту є проведення ремонту та благоустрою (пункт 1.2.), сума кредиту -54 600 доларів США (пункт 1.1.), строк кредиту - до 19 квітня 2021 року (пункт 1.4.), розмір та порядок нарахування плати за користування та управління кредитом - фіксована процентна ставка у розмірі 13,99 % річних.

Умови і порядок видачі та погашення кредиту чітко визначені пунктами

3.1.-3.6. кредитного договору.

Зокрема, пунктами 3.3.1.-3.3.3. кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку платежі, передбачені пунктами 1.3.1., 1.3.2. цього договору, шляхом сплати суми на поточний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, що складає 794,23 доларів США щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Види забезпечення зобов`язань позичальника зазначені у пунктах 2.1., 2.2. кредитного договору, відповідальність сторін - у пункті 5 договору, порядок зміни умов кредитного договору - у пункті 8.3.

При цьому відповідачі намагалися спростувати у судовому порядку правомірність зазначених пунктів 1.3.2., 3.3.2., 3.5. кредитного договору, однак рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні їх вимог було відмовлено, оскільки зазначені положення кредитного договору відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 401/11/04/2007/840-4406/КФ апеляційним судом також встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість за кредитним договором, що свідчить про визнання ОСОБА_1 боргу за кредитним договором.

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за договором кредиту, надавши кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи, а також частковим погашенням заборгованості за кредитним договором позичальником.

Кредитний договір та договір поруки укладені сторонами з дотриманням вимог закону, добровільно та без жодних застережень, добровільно підписані позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 .

Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», укладаючи договір сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановивши, що банк направив, зокрема позичальнику вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, відсотків, комісії та пені за порушення умов кредитного договору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент», заборгованості за основним боргом та відсотками і пені, яка виникла станом на 10 червня 2020 року.

Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що банком не пропущено строк звернення до суду з цим позовом, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявами про застосування строків позовної давності з урахуванням уточнень відповідачі посилались на те, що вимогу про дострокове погашення заборгованості ПАТ «КБ «Надра» надіслав 10 червня 2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості звернувся до суду звернувся у вересні 2014 року, тобто за спливом загальної позовної давності. Крім того, відповідачі вказували на те, що вони були позбавлені можливості заявити клопотання про застосування спливу позовної давності до вимог позивача в суді першої інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що про дату та час розгляду справи судом першої інстанції, призначену на 28 вересня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 була повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою та заявою, в якій вона просила проводити судове засідання без її участі.

При цьому, за нотаріально посвідченою довіреністю від 07 травня 2015 року, яка була дійсна до 07 травня 2018 року, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником і вести його справи в судових органах усіх інстанцій.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 76 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

У провадженні суду першої інстанції справа перебувала більше одного року, відповідач ОСОБА_2 , яка також представляла інтереси відповідача ОСОБА_1 , неодноразово брала участь в судових засіданнях, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судових засідань суду першої інстанції, а тому відповідачі не були позбавлені можливості зробити заяву про застосування судом позовної давності.

Крім того, сторонами кредитного договору була збільшена позовна давність до 10 років (пункт 7.3. кредитного договору).

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 03 березня 2021 року у справі № 2-82/10, від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 705/2045/16-ц, від 17 березня 2021 року у справі № 213/2141/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 757/63756/18 не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].

Враховуючи викладене, висновки апеляційного суду не суперечать практиці Верховного Суду України висловленій у постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що угрудні 2020 року до Кропивницького апеляційного суду від ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшло клопотання про заміну ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 22 березня 2021 року залучив до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «КБ «Надра» - ТОВ «Брайт Інвестмент».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2021 року залишено без змін.

Зазначена постанова мотивована тим, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про заміну позивача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги заперечення представника відповідача - адвоката Довженко Д. С. та задовольнив клопотання ТОВ «Брайт Інвестмент» про залучення його до участі у справі як правонаступника ПАТ «КБ «Надра», а також не надав оцінку суперечливому факту того, що товариство набуло всі права та обов`язки банку на підставі договору про відступлення права вимоги від 30 вересня 2020 року, за відсутності його у матеріалах справи також не заслуговують на увагу.

Посилання у касаційній скарзі на те, що у резолютивній частині постанови апеляційного суду стягнуто на користь товариства судові витрати, однак у матеріалах справи відсутні докази понесення вказаних витрат саме ТОВ «Брайт Інвестмент», також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи касаційної скарги про те, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) Верховний Суд також не бере до уваги, оскільки апеляційний суд, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, належним чином дослідив поданий стороною доказ, перевірив його, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що посилання у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) є нерелевантним, оскільки приймаючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису позичальника, тому не є частиною кредитного договору.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення первісних позовних вимог - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду в означеній частині не спростовують.

Постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до банку в касаційному порядку не оскаржується, тому не переглядається Верховним Судом.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,заборгованості за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11 квітня 2007 року в розмірі 53 904,79 доларів США - заборгованість за основним боргом і відсотками та 10 924,39 грн - пені, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров