КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4996/2022
справа №752/6099/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Кулигіна Артема Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,-

встановив:

31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14 лютого 2018 року між сторонами у справі укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_3 . Сімейне життя не склалось та з 21 січня 2019 року сторони проживають окремо. З 16 серпня 2019 року позивачка разом з сином проживала в орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Протягом останнього року відповідач постійно погрожував позивачці тим, що відбере у неї сина за допомогою своєї впливової родини. Впродовж останніх двох місяців між позивачкою та відповідачем велися перемовини з приводу укладання договору про визначення місця проживання дитини та режиму побачень. Однак згоди сторони не досягли, оскільки основною умовою відповідача для підписання такого договору є визначення місця проживання дитини з ним, а позивачеві надаватиметься лише можливість вільно бачитись з дитиною у будь який зручний для неї час. Позивач із запропонованими умовами категорично не згодна. Уважає це особистим приниженням її, як матері.

У свою чергу позивачка не забороняла відповідачу бачитись із сином. Відколи сторони проживали окремо, з листопада 2019 року по січень 2020 року відповідач сплачував добровільно аліменти у розмірі 24 000-25 000 гривень. Вказує, що у дитини діагностовано епізодичні та пароксизмальні розлади та підозра на цукровий діабет.

Зазначає, що у січні 2020 року відповідач в присутності сина наніс їй тілесні ушкодження, а саме удари по обличчю.

Незважаючи на загострені відносини між сторонами, позивачка 13 березня 2020 року передала дитину відповідачу, останній повинен був повернути дитину матері 15 березня 2020 року, проте не повернув. На даний час дитина проживає з відповідачем у заміському будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка вказує, що зміна звичного місця проживання дитини може призвести до рецедиву захворювання дитини. Вказує, що батько не проживає з дитиною за вказаною адресою. Позивачка майже щодня у супроводі своїх представників приїздить до дитини.

Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з позивачкою ОСОБА_1 та ухвалити рішення про відібрання дитини від батька - ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав.

03 липня 2020 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком. Вказує, що 14 лютого 2018 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин та виїзду з помешкання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з дитиною проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_3 . Вказує, що будь-які домовленості щодо місця проживання дитини разом із відповідачкою між сторонами відсутні.

Вказує, що зважаючи на малий вік дитини, ОСОБА_2 не бажав та не бажає створювати будь-які психічні навантаження на неї, не наполягав на місці проживання дитини. При цьому ОСОБА_2 сподівався, що ОСОБА_1 буде створено належний рівень догляду за дитиною, вжито всіх необхідних заходів для її життєдіяльності, харчування, відпочинку та забезпечено належний рівень лікування. ОСОБА_2 намагався відвідувати дитину на постійній основі, не рідше одного разу на тиждень, проте відповідачкою неодноразово створювались надумані перешкоди у можливості побачитись з дитиною. Після початку поширення на території України коронавірусної хвороби та карантинних заходів, вжитих Кабінетом Міністрів України з метою недопущення розповсюдження вказаної хвороби, ОСОБА_2 обгрунтовано побоюючись за здоров`я дитини, повідомив ОСОБА_1 про те, що дитина протягом дії карантинних заходів має перебувати за місцем проживання ОСОБА_2 , оскільки віддаленість від місць скупчення потенційних вірусоносіїв, відособленість та контрольованість території, на якій знаходиться будинок позивача, дозволяє уникнути будь-яких негативних впливів на здоров`я дитини, порівняно з міською квартирою.

15 квітня 2020 року ОСОБА_1 у супроводі декількох осіб намагалася увірватися до будинку, де проживала дитина з ОСОБА_2 та здійснити вилучення дитини з місця проживання, супроводжуючи ці дії криком, погрозами, а в подальшому безпідставними звинуваченнями позивача в нібито нанесенні їй при цьому тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим, позивач вимушений був звернутися до правоохоронних органів.

Зазначає, що на теперішній час батьком забезпечені якнайкращі умови для проживання дитини з урахуванням всіх її потреб та інтересів. Натомість вказує про відсутність у відповідачки самостійного доходу, відсутність можливості здійснювати за дитиною постійний догляд, а також неможливість забезпечити стабільність, турботу та належний догляд по відношенню до дитини.

Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суму міста Києва від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав - відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком - задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,40 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням адвокатом Кулігіним А.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи сторони не заперечували того факту, що дитина проживала з ОСОБА_1 . Вказує, що таким чином сторони дійшли згоди у тому, з ким проживає дитина. Батько дитини - відповідач у справі, приймає активну участь у вихованні сина. Проте згодом ОСОБА_2 після початку поширення на території України коронавірусної хвороби самовільно, без погодження з ОСОБА_1 на власний розсуд змінив місце проживання ОСОБА_3 . Вказує, що 13 березня 2020 року передала дитину відповідачу, останній повинен був повернути дитину матері 15 березня 2020 року, проте залишив сина проживати у своєму заміському будинку.

Вказує, що ОСОБА_2 не допускав ОСОБА_1 до спілкування із дитиною, коли вона намагалась це зробити. Окрім цього, залучав правоохоронні органи, намагаючись надати діям позивача окрас протиправності, за допомогою чого максимально відсторонити її від спілкування із сином.

Вказує, що суд зробив передчасні висновки щодо належного та постійного доходу відповідача. Натомість судом не враховано той факт, що позивачка має постійний дохід та належне житло у користуванні.

Вказує, що суд помилково дійшов висновку про те, що позивач вивезла дитину до Російської Федерації без згоди батька. Зазначає, що суд зробив такий висновок на підставі заяви ОСОБА_2 до ГУ НП в м. Києві. Однак подання таких заяв до правоохоронних органів не доводить факту, що особа є винною у тому, в чому її звинувачують.

Вказує, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_1 , що є вкрай істотним при вирішенні питання визначення місця проживання дитини, проте суд при ухваленні рішення увагу на вказані обставини не звернув.

Вказує, що висновок Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області №3302 від 13 жовтня 2021 року не може бути належним доказом, оскільки прийнятий в порушення приписів Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Окрім цього вказує, що висновок отриманий з порушенням порядку проведення засідання комісії, а його висновки говорять про їх необ`єктивність.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року скасувати і ухвалити постанову, якою задовольнити повністю вимоги первісного позову ОСОБА_1 , а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

15 лютого 2022 року на адресу Київського апеляційного суду на апеляційну скаргу надійшов відзив адвоката Проніна Є.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 .

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про самовільну зміну місця проживання дитини є безпідставними, та такими, що не відповідають реальним обставинам справи. Вказує, що заходи щодо проживання дитини разом з батьком були вимушені та викликані крайньою необхідністю, спричиненою надзвичайно складною епідеміологічною ситуацією у країні.

Вказує, що на момент описаних подій, місце проживання дитини не було визначено в жодний передбачений законодавством спосіб, а отже батько мав такий самий обсяг прав на проживання дитини з батьком, як і позивачка.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не проводить жодної діяльності, яка б принесла їй самостійний належний дохід, у тому числі належний дохід на утримання дитини.

Вказує, що посилання у апеляційній скарзі на ведення підприємницької діяльності як фізичної особою-підприємцем викликає сумніви та цілком законно оцінені критично судом першої інстанції. Реєстрація ФОП ОСОБА_1 відбулася вже після відкриття провадження у цивільній справі №752/6099/20, а саме 12 червня 2020 року, виключно задля введення суду в оману щодо отримання самостійного доходу.

Зазначає, що доводи в апеляційній скарзі щодо того, що висновок Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області №3302 від 13 жовтня 2021 року не відповідає вимогам закону, є необгрунтованими та безпідставними.

Посилається на те, що працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської міської ради Київської області та фахівцями із соціальної роботи неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 влаштувати зустрічі та побачення із сином, але пропозиціями вона не скористалася, у період з 20 серпня 2021 року по 12 жовтня 2021 року не зверталась до виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області із заявами щодо участі у житті та вихованні сина та не намагалась особисто побачитись із ним. На повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 не з`явилася.

Зазначає, що лікуванням дитини займався виключно батько. Вказує, що дитина була госпіталізована ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли проживала з матір`ю. Після переїзду до відповідача дитину жодного разу не госпіталізували до відповідних медичних закладів, оскільки батько піклується про стан здоров`я дитини належним чином.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - без змін.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Кулигін А.Є. доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Старовойтова Д.А. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Жевага Ю.О. в судовому засіданні підтримала висновок комісії №3302 від 13 жовтня 2021 року, пояснивши, що особисто була у складі виїзної комісії за місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . Комісією було рекомендовано не змінювати місце проживання дитини, оскільки у цьому сімейному оточенні дитині комфортно, створено всі необхідні умови для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку дитини такого віку. Підтвердила також належне повідомлення ОСОБА_1 про засідання комісії.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з метою дотримання найкращих інтересів і здоров`я дитини відповідатиме постійне місце проживання дитини разом із батьком, за місцем проживання якого створено всі належні умови для гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Установлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14 лютого 2018 року ( том 1 а.с.15, том 2 а.с.101).

З даних свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 убачається, що сторони у справі є батьками дитини (том 1 а.с.16, том 2 а.с.102).

Установлено також, що з березня 2020 року та на час ухвалення рішення судом першої інстанції дитина проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , у заміському будинку.

Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи убачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 . Аналогічні відомості містить паспорт ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 52).

Згідно даних паспорту ОСОБА_1 остання була зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , знята з реєстрації місця проживання 12 вересня 2019 року ( том 1 а.с. 12-13, том 2 а.с. 94-96).

З даних Договору оренди №2-1307/160819 від 16 серпня 2019 року убачається, що ОСОБА_1 уклала цей договір щодо оренди квартири АДРЕСА_6 (том 1 а.с.18-32).

Згідно додатку №3 до цього Договору до переліку осіб, що мають право проживати в квартирі, віднесено лише ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 31).

Згідно пункту 5.3 Договору строк його дії починає свій перебіг з моменту, визначеного у пункті 2.3 цього Договору, та діє протягом 6 ( шести) місяців. Згідно пункту 5.4 Договору продовження оренди оформлюється укладенням нового Договору оренди.

З даних Договору від 16 серпня 2020 року про внесення змін та доповнень до Договору оренди №2-1307/160819 від 16.08.2019 року убачається, що строк дії договору оренди №2-1307/160819 від 16.08.2019 року продовжено до 16 лютого 2021 року (том 3 а.с.38).

Згідно даних Договору від 16 серпня 2020 року про внесення змін та доповнень до Договору оренди №2-1307/160819 від 16.08.2019 року місцем реєстрації ОСОБА_1 визначено - АДРЕСА_7 ( том 3 а.с. 38).

Згідно наданого позивачкою як додаток до Договору від 16 серпня 2020 року про внесення змін та доповнень до Договору оренди №2-1307/160819 від 16.08.2019 року - додатку №3, в перелік осіб, що мають право проживати в квартирі, віднесено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (том 3 а.с. 39). Проте із змісту цього документу убачається, що він сформований як додаток безпосередньо до Договору від 16 серпня 2019 року, містить дані паспорту та адресу реєстрації ОСОБА_1 , визначені саме в цьому договорі від 16 серпня 2019 року. Проте за переліком осіб є відмінним від такого ж додатку, долученого до Договору оренди від 16 серпня 2019 року та копія якого знаходиться на а.с. 18-32 том 1.

З даних договору оренди квартири (без дати, із визначенням лише року - 2021р.), укладеного між ОСОБА_1 та громадянином Франції ОСОБА_6 убачається, що ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_8 . Строк оренди починається з 16 липня 2021 року. Пунктом 3.7 передбачено, що якщо жодна зі сторін в строк 1 місяць до закінчення дії цього договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично продовжується на строк 6 місяців або за домовленістю сторін (том 5 а.с.215-219).

З даних акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12 грудня 2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради убачається, що головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_7 , провідним спеціалістом ОСОБА_8 та начальником служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_9 проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї за адресою АДРЕСА_2 . З висновку акту обстеження убачається, що для дитини створені належні умови для спільного проживання з батьком (том 2 а.с.170-171, том 5 а.с. 12-13).

З даних акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 11 серпня 2021 року убачається, що потреби дитини задоволено в повному обсязі, батько належним чином виконує свої батьківській обов`язки (том 5 а.с.14-15).

З даних висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини №3302 від 13 жовтня 2021 року убачається, що з метою недопущення порушень прав та законних інтересів ОСОБА_3 на повноцінне виховання обома батьками, гармонійний розвиток, створення належного психологічного клімату між дорослим та дитиною вважає за можливе визначення місця проживання 3-річної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , а матері дитини приймати активну участь у всебічному розвитку дитини (том 5 а.с.105-108).

З даних акту обстеження умов проживання від 19 серпня 2021 року, наданого начальником відділу з питань вирішення сімейних спорів щодо дітей служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в місті Києва, убачається, що дитина проживала з матір`ю за адресою АДРЕСА_9 до 16 червня 2021 року. Для дитини створено всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини, його виховання (том 5 а.с.210).

З даних довідки від 19 серпня 2021 року, виданої комунальним некомерційним підприємством "Київська міська психоневрологічна лікарня №2" убачається, що ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_10 , під наглядом у лікаря нарколога не перебуває (том 5 а.с.211).

З даних довідки ААА №1117696 про відсутність судимості убачається, що ОСОБА_1 станом на 22 липня 2021 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (том 5 а.с.212).

З даних характеристики, наданої 18 серпня 2021 року головою ГО "Публічний контроль", убачається, що ОСОБА_1 з 24 липня 2020 року на добровільних засадах входить до ініціативної групи організації та характеризується позитивно (том 5 а.с.214).

З даних довідки №НА-00000047 від 23 квітня 2020 року убачається, що ОСОБА_2 працює в Національному агентстві з акредитації України з 21 листопада 2019 року. Дохід за період з листопада 2019 року по березень 2020 рік складає 79 187,97 гривень (том 2 а.с.34, а.с.106).

З даних довідки №941/04-01 від 28 квітня 2020 року, виданої головою Київської обласної ради VII скликання убачається, що ОСОБА_2 дійсно є депутатом Київської обласної ради VII скликання, строк дії повноважень до 25 жовтня 2020 року (том 2 а.с.36, а.с.108).

З даних декларацій про доходи, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, убачається, що ОСОБА_2 є власником значного обсягу нерухомого майна на території міста Києва та Київської області (том 2 а.с.37-56, 112-130).

З даних договору купівлі-продажу садового будинку від 18 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , убачається, що ОСОБА_11 передав у власність ОСОБА_2 садовий будинок АДРЕСА_2 садівницьке товариство громадська організація (том 2 а.с.139-141)

З даних договору купівлі-продажу земельних ділянок від 18 липня 2012 року убачається, що ОСОБА_11 передав у власність покупцю земельну ділянку площею 0,1016 га та земельну ділянку 0,1626 га, що розташовані за адресою Київська область, місто Обухів, с/т "Надія" (том 2 а.с.145-149)

З даних договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 липня 2012 року убачається, що ОСОБА_12 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0931 га, що розташована за адресою Київська область, Обухівська міська рада, с. Таценки Го СТ "Надія" (том 2 а.с.150-153).

З даних договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 липня 2012 року убачається, що ОСОБА_11 передав у спільну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,0617 га, що розташована за адресою Київська область, місто Обухів, с/т "Надія" (том 2 а.с.154-157).

З даних договору купівлі продажу земельної ділянки від 22 серпня 2013 року убачається, що ОСОБА_15 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0005 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 громадська організація (том 2 а.с.158-159).

З даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 12 червня 2020 року за №0057627 (том 3 а.с.31).

З даних довідки №01/09-2020 від 24 вересня 2020 року убачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ "Музичний канал "О-ТВ" на посаді ведучої програми з 17 червня 2020 року з окладом 5 000,00 гривень (а.с. том 3 а.с.88).

З даних договору про надання послуг, укладеного між ТОВ "Біла вежа Буд" та ФОП ОСОБА_1 , убачається, що ОСОБА_1 надавала за плату рекламні послуги, за цю роботу отримувала прибуток. Вказана обставина підтверджується даними договору про надання послуг №21-02 від 21 липня 2021 року, та видатковими касовими ордерами від 06 серпня 2021 року, 09 серпня 2021 року, 10 серпня 2021 року, 11 серпня 2021 року, 12 серпня 2021 року (том 5 а.с.202-209).

З даних витягу з ЄРДР №0000470 від 22 січня 2020 року убачається, що 21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві про те, що 21 січня 2020 близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_11 , наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження (том 1 а.с.32).

З даних постанови про закриття кримінального провадження від 16 травня 2020 року убачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР№0000470 від 22 січня 2020 року - закрито ( том 2 а.с. 187).

З даних витягу з ЄРДР №0000570 від 17 квітня 2020 року убачається, що 16 квітня 2020 року до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся депутат Київської обласної ради Лірник Г.А. про те, що 16 квітня 2020 року близько 12 години йому стало відомо, що його дружина ОСОБА_1 звернулась із заявою до правоохоронних органів та вказала завідомо не правдиві відомості про вчинення злочину (том 2 а.с.31, 103).

З даних витягу з ЄРДР №0000571 від 17 квітня 2020 року убачається, що 16 квітня 2020 року до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся депутат Київської обласної ради Лірник Г.А., про те, що 15 квітня 2020 близько 12 год 30 хв. на його територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 незаконно проникли невідомі особи жіночої статі, які були у супроводі його дружини ОСОБА_1 та її адвоката. Дозволу на вхід на дану територію ОСОБА_2 нікому не надавав, крім дружини ОСОБА_1 (том 2 а.с.32, а.с.104).

З даних витягу з ЄРДР №0000572 від 17 квітня 2020 року убачається, що 16 квітня 2020 року до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся депутат Київської обласної ради Лірник Г.А., про те, що 16 квітня 2020 року близько 10 години виявив відсутність грошових коштів у сумі 1500 доларів США з автомобіля, який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 та про які знала його дружина ОСОБА_1 (том 2 а.с. 33, а.с.105).

З даних обвинувального акту від 16 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , внесеному в ЄРДР за №0000548 від 16 квітня 2020 року, убачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження. Потерпілою зазначена ОСОБА_1 (том 4 а.с.76-78).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000548 від 16.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (том 5 а.с.65-66).

Згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000548 від 16.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_2 , закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення - скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції ( том 6 а.с. 68-74).

Постановою про закриття кримінального провадження від 12 серпня 2021 року закрито кримінальне провадження за №0000639, відомості про яке внесені до ЄРДР 03 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України (про те, що ОСОБА_2 злісно не виконує обов`язки по догляду за дитиною ОСОБА_3 , чим порушує умови договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020) (том 5 а.с.67-69).

З даних ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2022 року та даних Витягу з ЄРДР убачається, що Бориспільською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000105 від 18 січня 2021 року, у якому 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358, частиною 1 статті 332 КК України ( том 6 а.с. 133-137).

03 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в м.Києві про вчинення злочину, вказавши, що ОСОБА_1 незаконно вивезено авіасполученням транзитом через Республіку Білорусь до Російської Федерації спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( том 4 а.с. 53) .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гришаєвої І.В. від 6 січня 2021 року на адвокатський запит, убачається повідомлення про те, що нею 22 грудня 2020 року вчинено нотаріальну дію, а саме засвідчення справжність підпису на заяві-згоді одного з батьків на виїзд дитини за кордон, а саме особи, котра представилась як ОСОБА_2 і відповідала фотографії в паспорті. Проте далі нотаріусом виявлено візуальну відмінність фотографії ОСОБА_2 в мережі інтернет від тієї особи, яка з`явилась для засвідчення підпису, про що було повідомлено відповідний департамент Міністерства юстиції України ( том 4 а.с. 197).

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 10 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову зобов`язано ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 згідно визначеного судом графіка ( том 1 а.с. 118-121).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. ВП №62071403 від 14 травня 2020 року відкрито виконавче провадження за ухвалою №752/6099/22, виданою Голосіївським районним судом міста Києва від 10 квітня 2020 року, про зобов`язання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, передавати малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_1 14.02.1992 року (том 3 а.с.185).

З акту державного виконавця від 27 травня 2020 року убачається, що ухвала суду боржником виконується (том 3 а.с.186).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. ВП №62071403 від 28 травня 2020 року провадження по виконанню ухвали №752/6099/20 виданою Голосіївським районним судом міста Києва 10 квітня 2020 року - закінчено (том 3 а.с.189).

З матеріалів справи також убачається, що 20 серпня 2020 року між сторонами у справі укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом розгляду справи №752/6099/20 про місце проживання дитини дійшли згоди та вирішили встановити для кожної сторони наступний режим побачень з дитиною:

За пунктом 2.1.1. договору з матір`ю щотижня з 10:00 кожної середи до 10:00 кожної суботи; у вихідні дні з 10:00 кожної першої суботи до 20.00 кожної першої неділі та з 10:00 кожної третьої суботи до 20:00 кожної третьої неділі.

За пунктом 2.1.2 з батьком - весь інший час, не вказаний у пункті 2.1.1 цього договору.

Згідно пункту 5.2. вказаного договору, договір діє з моменту його нотаріального посвідчення та діє до набрання рішенням суду у справі №752/6099/20 законної сили (том 3 а.с.12-13).

З даних нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15 березня 2021 року убачається, що ОСОБА_2 надав дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, а саме до Арабської Республіки Єгипет, малолітньому сину ОСОБА_3 у супроводі матері - ОСОБА_1 (том 5 а.с.201).

Згідно даних висновку експерта №ЕД-19-20/17616-ПС від 26 серпня 2020 року судової психологічної експертизи убачається, що на момент психодіагностичного дослідження виявлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивно сприймає виховний вплив з боку матері та виявляє прихильність до неї; з боку батька виховний вплив сприймається як негативний. Особливість сприйняття ОСОБА_3 впливу виховної поведінки батьків визначається особливостями перебудови відношення до картини сім`ї, а також соціально значимою ситуацією. На емоційному рівні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивно сприймає маму та негативно сприймає батька. Отримані результати дослідження психоемоційного відношення дитини до батьків зумовлені особливостями взаємовідносин між батьком та матір`ю, які дитина може спостерігати: чим більше конфліктних ситуацій спостерігає дитина - тим більша ймовірність формування у дитини емоційно негативного відношення до батьків (том 3 а.с.34-37).

Окрім того, судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження прийнято додаткові докази, подані позивачкою, які містять інформацію про факти після ухвалення рішення судом першої інстанції. При цьому, колегія суддів виходила з того, що ця справа стосується інтересів малолітньої дитини, відтак для встановлення та надання оцінки всім обставинам справи, які мають значення для вирішення справи, є доцільним дослідження додатково поданих доказів.

З даних відповіді №14аз/109/25 від 08 лютого 2022 року на запит адвоката Кулигіна А.Є. до Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління національної поліції в Київської області, убачається, що 21 січня 2022 року о 21 годині 11 хвилин на спецлінію "102" ГУНП в Київській області з телефонного номеру НОМЕР_2 від громадянки ОСОБА_1 , надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , на території приватної стоянки, що належить її колишньому чоловікові ОСОБА_2 , закрили ворота, а заявниця не може залишити свій автомобіль "BMW" білого кольору. Також ОСОБА_1 додала, що колишній чоловік проживає з їх спільним сином ОСОБА_3 , швидка медична допомога не потрібна, просить направити наряд поліції (том 7 а.с.18).

З даних відповіді №3793/109/1600-01 від 11 лютого 2022 року на запит адвоката Кулигіна А.Є. до Обухівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області убачається, що 21 січня 2022 року о 19 годині 57 хвилин до Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 автомобіль марки "BMW" білого кольору без номерних знаків заїхав на приватну територію у двір будинку.

Окрім цього, 21 січня 2022 року о 21 годині 13 хвилин до Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 закрили ворота приватної парковки на території проживання колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Заявниця повідомляє, що має залишити автомобіль марки "BMW" білого кольору та йти додому пішки. Чоловік проживає зі спільним малолітнім сином ОСОБА_3 . Просить наряд поліції. Також повідомила, що з чоловіком відбувається судовий процес через опіку над спільним сином (том 7 а.с.21).

21 грудня 2021 року та 12 січня 2022 року ОСОБА_1 направлено листи на адресу ОСОБА_2 , у яких просила останнього надати реквізити банківської картки (банківського рахунку), які ОСОБА_1 може використовувати для перерахування коштів на утримання дитини - ОСОБА_17 (том 7 а.с. 26).

13 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з листом до народного депутата України ОСОБА_18 , у якому просила звернутися до Генерального консульства України у Барселоні з метою надання допомоги та сприяння ОСОБА_1 у справі її малолітньої дитини. Зазначила, що користуючись війною в Україні, треті особи вивезли сина ОСОБА_1 за межі України (том 7 а.с.35)

У відповідь на вказаний лист Генеральним консульством України у Барселоні ОСОБА_1 надано відомості №61225/19-194/504-19947 від 17.03.2022 року. З даних відомостей убачається, що представниками поліції Каталонії було встановлено, що дитина перебуває на території Іспанії у родинному колі - супроводі баби та діда зі сторони батька, почувається добре (том 7 а.с.36).

З даних відповіді Генерального консульства України у Барселоні №61225/19/091-23974 від 07.04.2022 року, убачається, що у Генеральному консульстві України у Барселоні не виявлено звернень супроводжуючих осіб стосовно прийняття дитини на консульський облік, відповідно до абзацу 15 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (зі змінами від 01.04.2022 року) (том 7 а.с.38).

З даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що до ЄРДР внесено відомості за №0000714 від 12 квітня 2022 року. З фабули витягу убачається, що 11 квітня 2022 року до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від Начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_19 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 не з`явився на збірний пункт до ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку із оголошенням мобілізації .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2022 року задоволено скаргу адвоката Ордін Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність посадових осіб Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та зобов`язано уповноважену особу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області внести до ЄРДР відомості на підставі заяви адвоката Ордін О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 від 21 березня 2022 року.

31 березня 2022 року магістральним судом першої інстанції №1 Сан-Феліу-де-Гішольс постановлено рішення. Відповідно до резолютивної частини узгоджено прийняття на захист неповнолітнього Ріната Лірника мір, що полягають в отриманні дозволу від обох батьків на той випадок, якщо хто-небудь з них побажає, щоб дитина залишила територію Іспанії, або, в іншому випадку, щоб це було зроблено з дозволу суду (том 7 а.с.41-52).

З даних договору сезонної оренди від 01 квітня 2022 року убачається, що ОСОБА_20 здав в оренду ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_12 строком на 1 рік, тобто до 1 квітня 2023 року (том 7 а.с.53-59)

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, уважає правильним висновок суду першої інстанції, що за встановлених у цій справі обставин якнайкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання дитини з батьком, при цьому буде дотриманим баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, зазначене також є відповідним як загальним міжнародним та національним нормам, так і конктертним об`єктивним обставинам.

Згідно даних Висновку органу опіки та піклування від 13 жовтня 2021 року, комісією на підстави безпосереднього спілкування з дитиною установлено, що у цьому сімейному оточенні дитині дуже комфортно та зручно, дитина почувається захищеним,люблячим, а нестабільність у його житті, часті переїзди, стресові ситуації можуть призвести до психо-емоційної нестабільності дитини. Комісією зроблено висновок про недоречність зміни місця проживання дитини.

За даними цього ж висновку ОСОБА_1 працівниками Служби у справах дітей та сім`ї та фахівцями із соціальної роботи пропонувалось влаштувати зустрічі та побачення з сином, але ОСОБА_1 пропозицією не скористалась, у період з 20 серпня 2021 року по 12 жовтня 2021 року не зверталась щодо її участі у житті та вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не була повідомлена про засідання комісії відхиляються колегією суддів, оскільки згідно даних Висновку від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повторно не з`явилась на засідання комісії з питань захисту прав дитини, будучи повідомленою про це у письмовій формі.

Направлення письмового повідомлення від 7 жовтня 2021 року за № 578/02-05 про призначення на 12 жовтня 2021 року о 14:00 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради підтверджено даними листа на ім`я ОСОБА_1 та відповідного конверту, відправлення прийнято на поштове відділення 08 жовтня 2021 року. Факт отримання листа адресатом лише 25 жовтня 2021 року зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою адресата щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів такої прихильності дитини до одного з батьків, яка б унеможливлювала визначення місця проживання дитини з іншим із батьків, так само відсутні у справі докази щодо наявності стійких психоемоційних перешкод у спілкуванні між дитиною та кожним із батьків окремо.

Надаючи оцінку Висновку експерта №ЕД-19-20/17616-ПС від 26 серпня 2020 року судової психологічної експертизи, виконаної судовим експертом Козловою А.Г. на замовлення адвоката Комлєва С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційним суд вказує на таке.

Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно частини 5 статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку психологічної експертизи не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Отже висновок експерта не є належним та допустимим доказом у цій справі.

Окрім того, цей висновок не може бути прийнятий і як письмовий доказ, оскільки містить лише констатацію певних фактів без проведення будь-якого їх аналізу та оцінки виявлених обставин з урахуванням індивідуальних особливостей дитини. Висновок експертизи не є логічно обгрунтованим, не розкриває механізм оцінки досліджуваних фактів та ситуації, виходячи з конкретних процесів психологічного змісту, а отже не може уважатися джерелом фактів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність певних обставин.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що Висновок експерта №ЕД-19-20/17616-ПС від 26 серпня 2020 року не є засобом доказування ( як письмовий доказ або як висновок експерта), на підставі якого можуть бути встановлені дані, що мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вказує, що само собі матеріальне становище та рівень доходів не є вирішальним при визначенні місця проживання дитини з одним із батьків.

Проте у цій справі слід враховувати можливість батька забезпечити дитині проживання в стабільних та безпечних умовах, зокрема в належному на праві власності заміському будинку, натомість позивачка проживає в орендованих квартирах, адреса оренди яких під час розгляду справи в суді першої інстанції змінювалась двічі.

Доводи апеляційної скарги щодо самовільної зміни відповідачем місця проживання дитини відхиляються, оскільки матеріали справи таких доказів не містять. Законодавством унормовано рівність прав батьків на проживання з дитиною. При цьому, установлено, що 13 березня 2020 року позивачка передала дитину батькові, згідно Постанови КМ України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України установлено карантин, отже є обгрунтованими доводи відповідача щодо відповідності інтересам дитини його проживання у безпечному середовищі, яким є заміський будинок.

Натомість в судовому засіданні установлено та підтверджено позивачкою, що вона виїжджала на територію Російської Федерації без узгодження із батьком дитини, пояснивши це тим, що наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином Російської Федерації та виникла необхідність відвідати цю країну.

Твердження скаржника щодо необхідності здійснення медичного догляду за дитиною, що є очевидним для дитини такого віку та не викликано особливим станом здоров`я, не спростовує висновків суду першої інстанції, а апеляційна скарга не містить обгрунтованих доводів про те, що забезпечити періодичні медичні обстеження має можливість лише мати дитини.

Щодо наданих сторонами витягів з ЄРДР колегія суддів зазначає, що за цими повідомленнями ані стосовно ОСОБА_1 , ані стосовно ОСОБА_2 остаточне рішення не прийнято, відтак дані цих заяв в контексті вирішення цієї справи не мають доказового навантаження.

З цих же мотивів колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї в присутності дитини, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту не надано.

Згідно даних додатково поданих позивачкою на стадії апеляційного провадження доказів слід дійти висновку про триваючий конфлікт між батьками дитини, який підтверджується, в тому числі, матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, проте наведене не спростовує висновку про те, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Перебування на час апеляційного перегляду дитини за межами України пов`язано із військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням Указом Президента України №64/2022 з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану.

При цьому, згідно наданих позивачкою відомостей, дитина проживає на території Іспанії та відповідно до листа Генерального консула №61225/19-194/504-19947 від 17.03.2022 року представниками поліції Каталонії було встановлено, що дитина перебуває на території Іспанії у родинному колі - супроводі баби та діда зі сторони батька, почувається добре (том 7 а.с.36).

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуадвоката Кулигіна Артема Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова