Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/890/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.11.2022смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Доманівка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , посилаючись на те, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 16.09.2008 року було укладено кредитнй договір №7ММ/2008.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 47000.00 [Долар США] на термін до 10.09.2013 p., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця, тобто в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, який складається з заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати з згідно з умовами кредитного договору.

Згідно умов договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на .місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № 7MM/2008.

09.03.2011року Доманівським районним судом Миколаївської області було винесене рішення про звернення стягнення на предмет застави.

Позивач вважає, що винесення рішення Доманівським районним судом Миколаївської області від 09.03.2011 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання

Прострочена сума заборгованість становить 38518,82 [Долар США].

Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Доманівського районного суду Миколаївської області від 09.03.2011 року , тобто за період з 16.09.2008 року по 21.01.2010 року, то за період після подання позовної заяви від 12.02.2010 року, з 13.02.2010 по 16.07.2021 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 13162,07 [Долар США] , яка складається з 13162,07 [Долар США]. - 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку заборгованість, а такоє понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, в письмовій заяві просив справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мотельчук Ю.І. в судорве засідання надала заяву про застосування строку позовної давномті, в якій виклала свої заперечення проти позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі рішення суду від 09.03.2011р. про дострокове стягнення заборгованості з відповідача та звернення стягнення на предмет застави, було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості , настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилися на підставі ст.1050 ЦК України. Враховуючи, що строк виконання зобов"язань настав 12.09.2013р., станом на жовтень 2020р. строк звернення з позовом до суду у позивача сплив, а тому в задоволені позовних вимог просить відмовити.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.09.2008р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого банком було надано кредит в розмірі 47000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% з кінцевим терміном повернення 12.09.2013р. Відповідно до умов даного договору позичальник зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного договором.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2011р. було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як поручителя, на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 39868.08 дол. США. Вирішено передати ПАТ КБ "Приватбанк" шляхом вилучення у ОСОБА_1 транспортний засіб автобус марки "Mercedes Benz", 1980р. випуску. Звернути стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб- автобус марки "Mercedes Benz", 1980р. випуску, а також на телевізор марки Самсунг, 2006р. випуску та пральну машину Самсунг, 2007р. випуску. Рішення суд набрало законної сили .

Позивачем не надано до суду даних, з яких вбачається дата набрання рішенням Доманівського районного суду від 09.03.2011 року законної сили.

Згідно повідомлення АТКБ "Приватбанк" від 19.07.2021р. № 1542932-ВБ заставний транспортний засіб- автобус марки Мерседес-Бенц, 1980р. випуску реалізовано 12.06.2015р.

Інших письмових доказів щодо виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості позивачем не надано, крім копій меморіальних ордерів за 2007-2010рр.

Предметом спору у даній справі є звернення суми боргу в розмірі 13162.07 доларпів США, яка складається з трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором від 16.09.2008р. та була стягнута за рішенням суду від 09.03.2011р. за період з наступного дня після подання позову 12.02.2010р., з 13.02.2010р. по 16.07.2021р..

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів.

Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно із ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої

відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими рішенням Доманівського районного суду 09.03.2011р. року, яке набрало законної сили.

У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором від 16.09.2008р., зважаючи на що в 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.09.2008р.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09.03.2011 року, яке набрало законної сили, проте в матеріалах справи відсутні дані щодо конкретної дати набрання рішенням законної сили, та ці дані не було надано до суду представником позивача, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Таким чином зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Зважаючи на зазначене вище, з урахуванням рішення Доманівського районного суду від 09.03.2011р., яким стягнуто суму боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Проте, незважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Позивачем обґрунтовано 3 відсотки річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, за такий період прострочення з 13.02.2010 року (наступний день після звернення до суду з позовом, за результатом розгляду якого ухвалено рішення Доманівського районного суду від 09.03.2011р. року) по 16.07.2021р..

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що вказаний позивачем період, а саме дата, з якої нараховано три проценти річних, є безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням сили рішенням суду.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору сплив у зв`язку із зверненням позивача до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Позивач реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого було ухвалене зазначене вище зрішення Доманівського районного суду від 09.03.2011 року.

Отже задоволення судом позову про стягнення заборгованості за кредитним договором припинило його дію на майбутнє. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Зважаючи на те, що в розумінні статті 653 ЦК України зобов`язання за кредитним договором від 16.09.2008р. припинились з моменту набрання рішенням Доманівського районного суду від 09.03.2011 року законної сили, права та інтереси позивача (кредитодавця) після розірвання кредитного договору забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України з дня набрання рішенням Доманівського районного суду від 09.03.2011 року законної сили, а не з зазначеного позивачем дня, наступного за днем подання до суду позову, за результатом якого було ухвалено вказане вище заочне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані щодо дати набрання заочним рішенням суду законної сили, та позивачем не зазначено такої дати, позовні вимоги щодо стягнення 3 процентів річних з дати, зазначеної в позові, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд позбавлений можливості самостійно здійснити перерахунок 3 процентів річних з дати набрання рішенням законної сили. Крім того, не обгрунтована дата кінцевого строку здійснених нарахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просить нарахувати 3 проценти річних, є не зобов`язанням за кредитним договором від 16.09.2008р., вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з нього зобов`язанням, встановленим рішенням Доманівського районного суду від 09.03.2011 року, яке не виконується.

При обрахунку 3 процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент в іноземній валюті. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеній судовому рішенні у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом

випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір 3 процентів річних, період нарахування позивачем необґрунтовані належним чином.

Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Представник позивача просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Однак, враховуючи позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" необгрунтованими та не доведеними, суд вважає що підстав для задоволення позову не має, а тому недоречно застосовувати строк позовної давності.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 280-282, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 13162.07 доларів США- 3% річних від простроченої суми- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Н. І. Єгорова