ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/47/22

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/958/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

сторони: позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року (місце ухвалення м. Ніжин, дата складання повного тексту рішення 29.07.2022) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.01.2018 близько 21 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в смт Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області в напрямку центра селища, біля будинку № 17, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер, а відповідач зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначає, що згідно з постановою слідчого СУ ГУ НП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 27.06.2018, пішохід ОСОБА_3 порушив вимоги п. 4.4 Правил дорожнього руху України, що стало умовою виникнення та причиною настання ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП; ОСОБА_1 не порушував ПДР, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з настанням вищевказаної ДТП. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 15.01.2018, за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На день дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , застрахований не був.

За доводами позову, 03.12.2018 потерпіла (мати померлого) ОСОБА_2 звернулася із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, заявою про виплату страхового відшкодування, до яких було додані документи на підтвердження розміру понесених витрат на поховання та родинних відносин.

Як вказує позивач, згідно із розрахунком розміру відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, від 31.12.2019 розмір регламентної виплати склав 146698,00 грн.

Тому, 14.02.2019 МТСБУ прийняло рішення про здійснення регламентної виплати у розмірі 146698,00 грн, яку проведено на розрахунковий рахунок представника матері померлого ОСОБА_4 згідно з платіжним дорученням № 912284 від 15.02.2019.

Позивач наголошує, шо оскільки заявник не надав доказів на підтвердження відшкодування відповідачем завданих збитків, то відповідачу було запропоновано в добровільному порядку відшкодувати позивачу понесені витрати, проте станом на день подання позову відповідач кошти не сплатив.

У позові МТСБУ, посилаючись на положення ст. 1191, 1193, 1201 ЦК України та ст. 27, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти у розмірі понесених витрат, а саме 146698 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25.07.2022 в задоволенні позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано відсутністю підстав у МТСБУ для виплати потерпілій страхового відшкодування, станом на лютий 2019 року, оскільки їй таку шкоду компенсував відповідач у добровільному порядку більше ніж за півроку до такої виплати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник МТСБУ Ю.К. Давиденко подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25.07.2022 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому воно є незаконним і підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник посилається, що в порушення ст. 263, 265 ЦПК України судом першої інстанції не обґрунтовано та не досліджено підстави надання переваги одним доказам по справі перед іншими; не досліджений факт отримання третьою особою коштів від МТСБУ та не було обґрунтовано підстави відмови для часткового задоволення позову.

Як вказує заявник, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи про виплату страхового відшкодування, в якій зазначено, що взаєморозрахунки між сторонами не проводились.

На переконання заявника, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі заяв відповідача та третьої особи, суд першої інстанції керувався неналежними та недопустимими доказами у розумінні ст. 77, 78, 89 ЦПК України та ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України.

Заявник посилається, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі письмові докази отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 у певну дату 100000 грн саме у відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та витрат на поховання.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000038, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14.01.2018 року близько 21 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в смт Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області в напрямку центра селища, біля будинку № 17, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , після чого зник з місця ДТП, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 14.01.2018 (а.с. 42).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 27).

Згідно висновку експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 226 від 04.06.2018 в дорожній ситуації, яка виникла, водій автомобіля «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути події даної ДТП, своєчасно виконуючи п. 12.3 ПДР України. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідності ПДР України, його дії не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП і не є ні причиною, ні умовою її настання.

Тому постановою слідчого СУ ГУ НП в Чернігівській області 27.06.2018 кримінальне провадження від 15.01.2018 № 0000038 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 13-18).

За матеріалами справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Шевроле Авео», р. н. НОМЕР_1 , застрахований не був.

03.12.2018 ОСОБА_2 (мати померлого ОСОБА_3 ) як потерпіла звернулася з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, заявою про виплату страхового відшкодування, до яких було додані документи, які підтверджують розмір понесених витрат на поховання та родинні відносини (а.с. 7, 8, 9).

Згідно розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника від 31.12.2019, здійсненого Моторним (транспортним) страховим бюро України, розмір регламентної виплати склав 146 698,00 грн (а.с. 46, 47, 48).

14.02.2019 МТСБУ прийнято рішення про здійснення регламентної виплати у розмірі 146 698,00 грн, яку проведено на розрахунковий рахунок представника матері померлого ОСОБА_4 згідно з платіжним дорученням № 912284 від 15.02.2019 (а.с. 45, 49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на лютий 2019 року у МТСБУ були відсутні підстави для виплати потерпілій страхового відшкодування, оскільки їй таку шкоду компенсував відповідач у добровільному порядку більше ніж за півроку до такої виплати.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками районного суду через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно дост. 993 ЦК України,ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2Правил дорожньогоруху України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.10.2019 у справі № 352/342/17.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що постановою слідчого СУ ГУ НП в Чернігівській області 27.06.2018 кримінальне провадження від 15.01.2018 № 0000038 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 справа № 751/8121/17, від 10.01.2019 справа № 500/2095/15-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відшкодування відповідної шкоди здійснюється незалежно від вини особи і тільки виключно у випадку, якщо така особа доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, вона звільняється від обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 наданим йому правом довести, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не скористався, такі докази відсутні в матеріалах справи та не були надані до суду першої інстанції і не представлені апеляційному суду.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.

Таким чином, законною підставою для виплати страхового відшкодування у даному разі є відсутність у відповідача договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, у відповідності до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як убачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_2 як потерпілій після смерті сина ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди, виходячи з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, і на цій підставі вимагало стягнення з нього цих коштів у порядку регресу.

Матеріалами справи підтверджено, що позовні вимоги заявлено, виходячи з фактичних витрат, що були виплачені ОСОБА_2 , сума яких складає 146698 грн згідно платіжного доручення № 912284 від 15.02.2019.

З таким розрахунком витрат погоджується і апеляційний суд. Відповідачем вказаний розрахунок належними і допустимими доказами не спростований.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України довів фактичну сплату потерпілій ОСОБА_2 шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди з фонду захисту потерпілих. Отже, у позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло законне право на відшкодування з відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу суми у розмірі виплаченого відшкодування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є процесуальним обов`язком сторони, а не суду.

Враховуючи вище викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного відмовлення позивачу у задоволені позову, тому суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наявні в матеріалах справи заяви ОСОБА_2 про добровільну сплату відповідачем ОСОБА_1 їй матеріальної та моральної шкоди у розмірі 100000 грн у червні 2018 року (а.с. 97, 103) не є належними і достатніми підставами для відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою ОСОБА_2 страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника та витрат на поховання. Не містить таких даних і матеріали кримінального провадження від 15.01.2018 № 0000038 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та які були досліджені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається, 14.02.2019 МТСБУ було прийнято рішення про здійснення регламентної виплати у розмірі 146 698,00 грн, яку проведено на розрахунковий рахунок представника матері померлого ОСОБА_4 згідно з платіжним дорученням № 912284 від 15.02.2019 (а.с. 45, 49), матеріали кримінального провадження завершено 27.06.2018 року, отже посилання відповідача щодо сплати коштів у червні 2018 року, як послався суд першої інстанції, спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже, слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного)страхового бюро України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, то судові витрати підлягають перерозподілу.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати за розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі 2270 грн та за апеляційний розгляд справи у розмірі 3405 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (страхового) бюро України задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (юридична адреса: Русанівський бульвар, 8, м. Київ; ) суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 146698 (сто сорок шість тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2270 грн за розгляд справи у суді першої інстанції та 3405 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20.10.2022.

Головуючий Судді: