Справа № 216/4606/21
провадження 2/216/980/22
РІШЕННЯ

іменем України

16 серпня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Центрально-Міської у місті Кривий Ріг ради, служба у справах дітей, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про надання позивачу дозволу для зняття з місця реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , без письмової згоди батька,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також надати дозвіл для зняття з місця реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.09.2004 року, вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище вона мала « ОСОБА_4 ». Від даного шлюбу у нас народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2012 році, вона зареєструвала місце проживання відповідача у своєму будинку, який є приватною власністю з господарчими побудовами, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Наразі, за даною адресою зареєстровані 3 особи: 1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними не розірваний, але сімейні відносини припиненні. Разом вони не проживають уже тривалий час. Але відповідач фактично не проживає у спірному будинку, не сплачує комунальні платежі, а комунальні послуги нараховуються на кожну зареєстровану особу і вони великі, вона не в змозі сама оплачувати комунальні послуги. Разом з цим, вона за рахунок своїх власних коштів сплачує за відповідача комунальні платежі. Внаслідок чого відбувається порушення її прав. Факт реєстрації відповідача перешкоджає їй вільно розпоряджатися вищезазначеним будинком.

Крім того, після припинених відносин дочка залишився жити з позивачем, а відповідач не бере участі у житті дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до життя та самопочуття дочки. Дочка знаходиться на повному моєму забезпеченні, всі витрати на утримання дитини несу самостійно. На даний час, вона бажає змінити місце реєстрації їх спільної з відповідачем дитині, але зробити цього не може, так як на це потрібна письмова згода відповідача, але він долею доньки не цікавиться, його місцезнаходження невідоме, що унеможливлює отримання від нього згоди на зняття дитини з місця реєстрації. На даний час вона бажає зареєструвати нове місце проживання своєї малолітньої дитини за її фактичним перебуванням, оскільки вважаю, що це буде відповідати інтересам дитини.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. До початку розгляду справи від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином.

Представник третьої особи Міхальцева В.А., надала в судове засідання заяву, у якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника виконавчий комітет Центрально-Міської у місті Кривий Ріг ради.

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 ) є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування ВАР №254410 від 10.10.2003 року.

Довідкою № 20 від 21.12.2021, яка видана Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою, встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Разом із цим, із акту затвердженого головою квартального комітету № 60 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі радивбачається, що ОСОБА_6 не проживає у будинку АДРЕСА_1 з 01.01.2016.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 у судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»).

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є власником спірного домоволодіння, а відповідач ОСОБА_2 будучи там зареєстрованим порушує право користування та розпорядження позивачем домоволодінням АДРЕСА_1 , тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, У відповідності до ч.ч.1,2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 02 березня 2016 року № 207, визначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

При цьому, відповідно до висновку виконавчого комітету Центрально-Міської у місті Кривий Ріг ради, як орган опіки та піклування не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо зняття малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації місця проживання без згоди батька ОСОБА_2 , у зв`язку із чим тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1816,00 грн, а також 5000 грн документально підтверджених витрат за отримання юридичних послуг.

Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 141, 223, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Центрально-Міської у місті Кривий Ріг ради, служба у справах дітей, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про надання позивачу дозволу для зняття з місця реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , без письмової згоди батька задовольнити.

Усунути перешкоди власнику будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 у здійсненні нею права користування та розпорядження нерухомим майном шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл для зняття з місця реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,00 грн (одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень), а також 5000, 00 грн ( п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. БУТЕНКО