КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1307/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/2419/21

22 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю адвоката Дехтяренка Олега Юрійовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Ткач М.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гос Інвест» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником підприємству,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ТОВ «Гос Інвест» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником підприємству, в якому просило стягнути з відповідача на користь товариства 97 406,41 грн., що становить розмір матеріальної шкоди, завданої та не відшкодованої працівником на користь ТОВ «Гос Інвест».

Позов мотивований тим, що з 21.03.2018 року відповідач працював на посаді представника торговельного в ТОВ «Гос Інвест» та відповідно 21.03.2018 року між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно із Наказом №7 від 21.03.2018 року відповідач був матеріально-відповідальною особою.

01.06.2020 року було проведеною інвентаризацію наявних товарно-матеріальних цінностей, що зберігаються у представника торговельного, шляхом звірки з даними програми автоматизації процесів на підприємстві «1С», яка проводилася за розпорядженням начальника відділу дистрибуції ОСОБА_5.

За результатами перевірки була виявлена недостача стартових пакетів та скетч-карток оператора мобільного зв`язку lifecell в розмірі 100 228,00 грн.

Остання інвентаризація, при якій не було виявлено недостач, проводилася при прийомі відповідача на роботу 21.03.2018 року та передачі йому території.

01.06.2020 року Наказом №1/01/06-20/ЮВ була створена комісія про проведення службового розслідування з приводу виникнення нестачі. Відповідач був викликаний комісією з вимогою надати пояснення, але пояснень з приводу виниклої недостачі не надав, став переховуватись, перестав виходити на зв`язок.

Відповідно до акту №12/06/20/А від 12.06.2020 року про результати проведення службового розслідування винним у завданні прямої дійсної матеріальної шкоди в зазначеному розмірі комісією було визнано відповідача. Зокрема було встановлено, що протягом часу своєї роботи відповідач самовільно привласнював стартові пакети та картки поповнення рахунку мобільного оператора lifecell, які є власністю ТОВ «Гос Інвест», замість того щоб передавати їх роздрібним клієнтам.

12.06.2020 року на підставі акту були видані накази №1/12/06-20/ЮВ про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 та №120-К про звільнення, які в той же день були направлені для ознайомлення поштою на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та презюмовану фактичну адресу проживання, зазначену ним в анкеті при прийомі на роботу. Разом із зазначеним документами був також направлений супровідний лист з повідомленням про звільнення, утримання частини суми завданої матеріальної шкоди із заробітної плати відповідача та вимогою сплатити решту суми боргу на розрахунковий рахунок позивача.

Проте, зазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ТОВ «Гос Інвест» адвокат Дехтяренко О.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що при дослідженні накладних на переміщення, суд помилково відніс їх до «первинних документів», а отже безпідставно застосував до них норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 88 від 24.05.1995. Також зазначав, що не відповідає дійсності твердження суду, що накладні на переміщення не містять дати операцій (число, місяць, рік), оскільки дати накладних відображені у верхньому лівому рядку на кожному документі, що дозволяє встановити точні число, місяць та рік передачі матеріальних цінностей відповідачу. Вказував на те, що ім`я ОСОБА_1 , зазначене на кожній накладній, дає можливість ідентифікувати отримувача, адже інший працівник з таким іменем та прізвищем в ТОВ «Гос Інвест» не працював. З огляду на зазначене, вважає, що надані накладні на переміщення, в сукупності з висновками посадових осіб підприємства, закріплених в акті про проведення службового розслідування та наказі про притягнення до матеріальної відповідальності, підтверджують отримання відповідачем зазначених матеріальних цінностей.

Посилався на те, що доказом вини відповідача у втраті зазначених товарно-матеріальних цінностей є висновки, що містяться у складених та підписаних посадовими особами ТОВ «Гос інвест» акті про результати проведення службового розслідування, наказі про притягнення до матеріальної відповідальності та наказі про звільнення ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Антіхович В.В. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджено всі наявні у справі докази та дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із наказом ТОВ «Гос Інвест» №12/К від 20.03.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду представника торговельного з 21.03.2018 року з окладом згідно штатного розпису.

21.03.2018 року між ТОВ «Гос Інвест» в особі директора ОСОБА_3 та працівником ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

У відповідності до п. 1 зазначеного договору, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження матеріальних цінностей та грошових коштів, отриманих у зв`язку з виконанням трудової функції, передбаченої посадовою інструкцією.

У випадку незабезпечення з вини працівника збереження матеріальних цінностей та грошових коштів, отриманих у зв`язку з виконанням трудових функцій, працівник зобов`язується відшкодувати завдані збитки в повному обсязі відповідно до чинного законодавства України (п. 3 договору).

Відповідно до п. 4 вказаного договору, працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

21.03.2018 року відповідно до наказу №7 ОСОБА_1 призначено матеріально-відповідальною особою на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 від 21.03.2018 року.

Посадові обов`язки відповідача було визначено Посадовою інструкцією торгового представника ТОВ «Гос Інвест» узгодженої директором ОСОБА_3 01.10.2017 року, з якою ОСОБА_1 було ознайомлено 21.03.2018 року, про що свідчить його особистий підпис на зазначеному документі.

Відповідно до розділу ІІ Посадової інструкції торговий представник відвідує клієнтів згідно із затвердженим заступником начальника відділу маршруту; складає інформаційну базу клієнтів, з якими можливо активно почати роботу, слідкує за її оновленням на постійним наповненням; здійснює поновлення продажів з неробочими клієнтами; розміщує товари підприємства на полках у клієнтів згідно з рекомендованою заступником начальника відділу матрицею; проводить презентацію в торгових точках клієнтів; здійснює моніторинг дій конкурентів; надає заступнику начальника відділу інформацію про потенційних клієнтів; здійснює щоденну інкасацію грошових цінностей в банк.

Відповідно до п.4 розділу ІV Посадової інструкції торгового представника ТОВ «Гос Інвест», торговий представник несе повну матеріальну відповідальність за товарні та грошові цінності, отримані у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, а також за нанесення своїми діями та /або бездіяльністю шкоди підприємству.

У зв`язку з виявленням 01.06.2020 року нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 100 228,00 грн., наказом ТОВ «Гос Інвест» №1/01/06-20/ЮВ від 01.06.2020 року було створено комісію для проведення службового розслідування у складі: ОСОБА_3 - директора (голови комісії); ОСОБА_4 - головного бухгалтера; ОСОБА_5 - начальника відділу дистрибуції.

Згідно акта №12/06/20/А від 12.06.2020 року, складеного за результатами проведення службового розслідування, ОСОБА_1 протягом часу своєї роботи самовільно привласнював стартові пакети та картки поповнення рахунку мобільного оператора lifecell, які є власністю ТОВ «Гос Інвест». У зв`язку з наведеним, комісія прийшла до висновку, що представник торговий ОСОБА_1 є винним у завданні ТОВ «Гос Інвест» прямої дійсної шкоди у розмірі 100 228,00 грн.

Наказом директора ТОВ «Гос Інвест» №1/12/06-20/ЮВ від 12.06.2020 року притягнуто представника торговельного ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в розмірі 100 228,00 грн., наказано головному бухгалтеру ОСОБА_4 здійснити утримання із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі його середньомісячної заробітної плати.

Наказом директора ТОВ «Гос Інвест» №120-К від 12.06.2020 ОСОБА_1 було звільнено із посади представника торгового у зв`язку із втратою до нього довір`я згідно із п. 2 ст. 41 КЗпП України 12.06.2020 року; нараховано ОСОБА_1 грошову компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період з 21.03.2019 року по 12.06.2020 року включно в розмірі 2 821,59 грн.; утримано з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки з метою покриття частини прямої дійсної матеріальної шкоди, завданої ТОВ «Гос Інвест», на виконання наказу №1/12/06-20/ЮВ від 12.06.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

12.06.2020 року на адресу відповідача було надіслано акт №12/06/20/А від 12.06.2020 року складений за результатами проведення службового розслідування, наказ директора ТОВ «Гос Інвест» №1/12/06-20/ЮВ від 12.06.2020 року про притягнення представника торговельного ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, наказ директора ТОВ «Гос Інвест» №120-К від 12.06.2020 року про звільнення ОСОБА_1 із посади представника торгового у зв`язку із втратою до нього довір`я згідно із п. 2 ст. 41 КЗпП України. Крім того, було надіслано 12.06.2020 року претензію про відшкодування завданої шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 134 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у тому числі у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання.

Відповідно до частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей з вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Частиною другою статті 130 КЗпП України передбачено, що умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода, протиправна поведінка працівника, вина в діях чи бездіяльності працівника, прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема, втрату підприємством майна внаслідок порушення працівником своїх трудових обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правильним є висновок суду, що відповідні накладні на переміщення, не підтверджують, що незабезпечення збереження ввіреної працівникові продукції відбулося з вини відповідача та не свідчить про порушенням працівником своїх трудових обов'язків.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивач не довів обставини, які мають значення для справи та на які товариство посилається як на підставу своїх вимог, а саме не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій/бездіяльності, що призвели до нестачі продукції, а також причинного зв`язку між такими його винними діями/бездіяльністю та спричиненою шкодою.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішенням.

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В порушення вказаних норм процесуального права, позивачем не було надано до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження вказаних у позові обставин.

Колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем суду апеляційної інстанції докази, а саме: копію договору з ТОВ «СВП ПЛЮС» про пакування та підправлення вантажів, лист-відповідь від ТОВ «СВП ПЛЮС», відповідь Нової Пошти, відповідь Нічного Експресу, реєстр відправлень Нічного Експресу (відомість), товаро-транспортні накладні,оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції, та суд не надавав їм правової оцінки, а в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю адвоката Дехтяренка Олега Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: