ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/3622/21

провадження № 22-ц/4809/785/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Комунальне підприємство «Житлосервіс 2012»,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2022 року у складі судді Волошиної Н. Л. і

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» (далі КП «Житлосервіс 2012») та просив стягнути на свою користь заробітну плату в розмірі 43 000 грн, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, 5 000 витрат на професійну правничу допомогу та 908 грн судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року працював на посаді директора КП «Житлосервіс 2012».

09 серпня 2021 року розпорядженням Світловодського міського голови № 617-к позивача було звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, проте, у день звільнення йому не було виплачено заробітну плату, а станом на 08 жовтня 2021 року заборгованість складала 43 000 грн.

Оскільки, при звільненні з посади директора КП «Житлосервіс 2012» з позивачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України та КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Житлосервіс 2012» на користь ОСОБА_1 борг по заробітній платі у сумі 42 000 грн.

Стягнуто з КП «Житлосервіс 2012» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 000 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення решти сум відмовлено.

Стягнуто з КП «Житлосервіс 2012» на користь ОСОБА_1 617 грн 89 коп на відшкодування судових витрат, решту понесених позивачем судових витрат віднесено на його рахунок.

Стягнуто з КП «Житлосервіс 2012» на користь держави 2481 грн судового збору.

Допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення з КП «Житлосервіс 2012» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у сумі 21 968 грн 31 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що роботодавець не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. ст. 47, 116 КЗпП України в зв`язку з чим, розмір заборгованості по заробітній платі позивача складає 42 000 грн, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 194 576 грн.

Разом з тим, невиконання КП «Житлосервіс 2012» вимог ст. 116 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати при звільненні позивача мало місце з вини, в тому числі, і самого ОСОБА_1 як керівника підприємства.

В той же час, суд першої інстанції встановив вину і відповідальність КП «Житлосервсіс 2012» щодо невиплати позивачеві повної суми заборгованості по заробітній платі в найкоротші строки вже після його звільнення, що підтверджує право ОСОБА_1 як звільненого працівника на отримання певної компенсації за тривалість непроведення повного розрахунку.

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи неналежний фінансовий стан комунального підприємства, на рахунки якого виконавчою службою накладено арешт в межах виконавчих проваджень № № 68905792, 68895328 на суму 34 931 грн 47 коп при наявних залишках коштів на рахунках у розмірі 13 075 грн 24 коп, суд першої інстанції вважав справедливим та пропорційним визначити відповідальність відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат в розмірі, що не перевищує суму загальної заборгованості по заробітній платі.

В апеляційній скарзі КП «Житлосервіс 2012» просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач зазначає, що саме ОСОБА_1 , будучи директором КП «Житлосервіс 2012» повинен був забезпечити здійснення повного розрахунку в день свого звільнення, чого зроблено не було при наявності достатніх на той час коштів на підприємстві, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, КП «Житлосервіс 2012» посилається на те, що в розумінні ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України саме роботодавцеь повинен був здійснити відповідний розрахунок, яким є Світловодська міська рада, а тому ОСОБА_1 звернувся до неналежного відповідача.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги КП «Житлосервіс 2012», а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, ціна позову становить 236 576,46 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Контракту від 30 вересня 2020 року, укладеного між Світловодською міською радою в особі секретаря Світловодської міської ради Сапянова Ю. О. та ОСОБА_1 , останній призначений директором КП «Житлосервіс 2012» з 01 жовтня 20020 року по 30 вересня 2023 року.

Розпорядженням Світловодського міського голови від 09 серпня 2021 року № 617-к «Про звільнення ОСОБА_1 та припинення дії контракту від 30.09.2020» позивача звільнено з посади директора КП «Житлосервіс 2012» 09 серпня 2021 року за угодою сторін, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та припинено дію контракту.

Пунктом 2 даного розпорядження на ОСОБА_1 покладено обов`язок забезпечити проведення бухгалтерією КП «Житлосервіс 2012» повного розрахунку при звільненні.

Згідно довідки № 277 від 25 жовтня 2021 року, виданої КП «Житлосервіс 2012», заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 08 жовтня 2021 року становить 43 000 грн, з яких за травень 2021 року 11 671 грн 62 коп, за червень 2021 року - 3 950 грн 24 коп, за липень 2021 року 18 446 грн 37 коп, за серпень 2021 року 8 931 грн 77 коп.

Довідкою № 49 від 02 травня 2022 року, виданою КП «Житлосервіс 2012», підтверджується, що у день звільнення 09 серпня 2021 року з ОСОБА_1 розрахунок проведений не був, заборгованість після його звільнення виплачувалася частинами, а саме: 10 серпня 2021 року 10 000 грн, 19 серпня 2021 року 7 872 грн 61 коп, 20 серпня 2021 року 1 000 грн, 03 вересня 2021 року 1 250 грн, 10 вересня 2021 року 1 000 грн, 24 вересня 2021 року 1 591 грн 47 коп, 08 листопада 2021 року 1 000 грн. Залишок заборгованості на момент видачі довідки складає 42 000 грн.

Довідкою КП «Житлосервіс 2012» № 277 від 25 жовтня 2021 року визначено середньоденну заробітну плату позивача у сумі 1 046 грн 11 коп.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першоюстатті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК Українивизначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже,стаття 15 ЦК Українивизначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ізстаттею 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів).

Відповідно до статті 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться вдень звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник абоуповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистправа працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід такожмати наувазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас увказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони неврегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема,у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила наступне.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає втому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правилочастини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповіднодо статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцемрозрахунку при звільненнівідповідно до статті117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмірпростроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмірпов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- іншіобставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівниката заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, зурахуванням конкретних обставин справи,які мають юридичне значеннята, зокрема,визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі Контракту від 30 вересня 2020 року, укладеного між Світловодською міською радою в особі секретаря Світловодської міської ради Сапянова Ю. О. та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 призначений директором комунального підприємства «Житлосервіс 2012» з 01 жовтня 20020 року по 30 вересня 2023 року (а. с. 6, 7-9)

Розпорядженням Світловодського міського голови від 09 серпня 2021 року № 617-к «Про звільнення ОСОБА_1 та припинення дії контракту від 30.09.2020» позивача звільнено з посади директора КП «Житлосервіс 2012» 09 серпня 2021 року за угодою сторін , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та припинено дію контракту.

Пунктом 2 даного розпорядження на ОСОБА_1 покладено обов`язок забезпечити проведення бухгалтерією КП «Житлосервіс 2012» повного розрахунку при звільненні (а. с. 10)

Згідно довідки № 277 від 25 жовтня 2021 року, виданої КП «Житлосервіс 2012», заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 08 жовтня 2021 року становить 43 000 грн, з яких за травень 2021 року 11 671 грн 62 коп, за червень 2021 року - 3 950 грн 24 коп, за липень 2021 року 18 446 грн 37 коп, за серпень 2021 року 8 931 грн 77 коп (а. с. 11).

Довідкою № 49 від 02 травня 2022 року, виданою КП «Житлосервіс 2012», підтверджується, що у день звільнення 09 серпня 2021 року з ОСОБА_1 розрахунок проведений не був, заборгованість після його звільнення виплачувалася частинами, а саме: 10 серпня 2021 року 10 000 грн, 19 серпня 2021 року 7 872 грн 61 коп, 20 серпня 2021 року 1 000 грн, 03 вересня 2021 року 1 250 грн, 10 вересня 2021 року 1 000 грн, 24 вересня 2021 року 1 591 грн 47 коп, 08 листопада 2021 року 1 000 грн. Залишок заборгованості на момент видачі довідки складає 42 000 грн (а. с. 61-62).

З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що 42 000 грн заробітної плати належної позивачу, не було виплачено йому у день звільнення.

За змістом п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку визначається відповідно до Порядку, шляхом множення суми середньоденної заробітної плати працівника на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Довідкою КП «Житлосервіс 2012» № 277 від 25 жовтня 2021 року визначено середньоденну заробітну плату позивача у сумі 1046 грн 11 коп (а. с. 11).

Врахувуючи викладене середній заробіток за весь час затримки розрахунку ОСОБА_1 має обраховуватись таким чином: 1 046,11 середньоденна заробітна плата х 186 (число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком) = 194 576 грн 46 коп.

Разом з тим, з анлізу встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів також вбачається, що ОСОБА_1 був директором КП «Житлосервіс 2012» і саме на нього як на керівника підприємства був покладений обов`язок забезпечення виконання підприємством зобов`язань зі сплати податків, внесення інших обов`язкових платежів до бюджетів, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та виплати заробітної плати працівникам чи дотримання погодженого графіка погашення відповідної заборгованості; забезпечити недопущення заборгованості із заробітної плати працівникам; забезпечити виконання вимог трудового законодавства та умов колективного договору ( п. 2.4.5; п. 2.4.7; 2.4.15 Контракту) (а. с. 7-9).

Відповідно невиконання КП «Житлосервіс 2012» вимог ст. 116 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати при звільненні позивача мало місце з вини в тому числі і самого ОСОБА_1 як керівника підприємства.

Крім того, сума компенсації позивачу середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (194 576 грн 46 коп), яку встановив суд першої інстанції, є майже в п`ять разів більша ніж сума заборгованості по заробітній платі (42 000 грн).

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд першої інстанції правильно вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 42 000 грн.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення по часткове задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не було враховано, що саме ОСОБА_1 , будучи директором КП «Житлосервіс 2012» повинен був забезпечити здійснення повного розрахунку в день свого звільнення, чого зроблено не було при наявності достатніх на той час коштів на підприємстві, не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що судом першої інстанції вказаним обставинам була надана належна правова оцінка, на основі якої зроблено обґрунтований висновок про часткове задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Посилання КП «Житлосервіс 2012» в апеляційній скарзі на те, що саме роботодавець повинен був здійснити відповідний розрахунок, яким є Світловодська міська рада, а тому ОСОБА_1 звернувся до неналежного відповідача, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, зі змісту контракту, який був укладений між ОСОБА_1 та Світловодською міською радою, вбачається, що за виконання обов`язків, передбачених контрактом, керівникові виплачується заробітна плата за рахунок чатки доходу, одержавного підприємством в результаті його господарської діляності (п. 3.1. Контракту).

Розпорядженням Світловодського міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 та припинення дії контракту від 30.09.2020» було вирішено ОСОБА_1 забезпечити проведення бухгалтерією КП «Житлосервіс 2012» повного розрахунку при звільненні та виплати компенсації за дні невикористаних відпусток (а. с. 10).

Наведене свідчить про те, що саме на відповідача було покладено обов`язок щодо своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні, що свідчить про те, що ОСОБА_1 звернувся до належного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко