РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4089/21

Номер провадження 2/495/674/2022

31 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: Боярського О.О.

за участю секретаря судового засідання: Саханова О.А.,

за участю представника відповідача - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» Чалої І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

16.07.2020 року позивачка - ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого, в якому просить суд:

- Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" (ПРАТ"ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС") на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 78183,00 грн. (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят три гривні 00 копійок), з яких:

11169,00 грн. недоплачене страхове відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

67014,00 грн. недоплачене страхове відшкодування за спричинену шкоду втратою годувальника.

Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що 27.12.2018 року у м. Білгород-Дністровському, Одеської обл., відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки "Opel VECTRA", р. н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Зазначені обставини підтверджуються змістом постанови про закриття кримінального провадження №0000870 від 17.06.2020 року відомості про яке були внесені за фактом ДТП до ЄРДР 27.12.2018 року, з кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України - порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_1 є дружиною загиблого у ДТП ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 12.01.1990 року.

На момент ДТП єдиними членами сім`ї загиблого ОСОБА_3 , першого ступеня спорідненості були, дружина та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки позивачка - дружина по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачці спричинена значна та непоправна моральна шкода та шкода пов`язана з втратою годувальника.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО № 0085150), який діяв на момент настання ДТП, що відбулась 27.12.2018 року.

31.08.2020 року представник позивачки звернувся до відповідача з Повідомленням про ДТП та Заявами на виплату страхового відшкодування.

Однак листом від 21.01.2021 року за №189/13 відповідач, з посиланням на приписи статті 1193 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), повідомив представника Позивач про зменшення розміру відшкодування та у подальшому виплатив його лише у розмірі 50% від нормативно визначеного та заявленого до відшкодування, а саме: 11169, 00 грн. - відшкодування моральної шкоди;67014, 00 грн. - відшкодування пов`язане з втратою годувальника.

Щодо сплати ПрАТ «Європейський страховий альянс» 50% спричиненої моральної шкоди, вказує, що вина загиблого є обставиною, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, але не звільняє повністю від обов`язку її відшкодувати.

Недоплачена компенсація моральної шкоди в розмірі 11168,00 грн., яка заявлена позивачем, лише частково компенсує немайнові втрати, пов`язані з загибеллю чоловіка. Дана сума є недоплаченим мінімальним розміром відшкодування моральної шкоди, який може бути покладено на страховика відповідно до Закону.

З урахуванням змісту правовідносин, які склались між сторонами, у порівнянні з втратою, що зазнала позивач, вищезазначений розмір компенсації є мінімальним та не підлягає зменшенню у зв`язку з виною загиблого в завданні шкоди. (а.с. 1-10)

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 04.06.2021 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі у порядку спрощеного позовного провадження.(а.с.60)

27.07.2022 року від представника відповідача - ПАТ «Європейський Страховий Альянс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити позивачу у позовних вимогах до ПрАТ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" у повному обсязі.

Свій відзив відповідач обґрунтовує зокрема тим, що 18.12.2018 року між ПрАТ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" та ОСОБА_2 - Страхувальником, було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 0085150 (далі - Поліс).

Забезпеченим транспортним засобом згідно Полісу є автомобіль Опель, д.р.н. НОМЕР_2 (далі - Забезпечений ТЗ).

27.12.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого ТЗ, під керуванням ОСОБА_2 , та велосипедом, під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

У Постанові про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 р. зазначено: "згідно висновку експерта № 12-1/1765 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях велосипедиста ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2. ПДР України не вбачається, але вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля "Opel Vectra" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Крім цього, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.

Також, Постановою слідчого встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, невідповідності дій велосипедиста ОСОБА_5 вимогам пункту 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи участь у дорожньо-транспортній пригоді 2 осіб (водія та велосипедиста, з вини якого і сталось зіткнення), у відповідності до п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону, беручи до уваги судову практику вищих судів, відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 78 183 грн. (134 028 грн : 2), про що представника Позивача було повідомлено Листом за вих. № 189/13.

Станом на 15.02.2021 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 78 183 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень, доданих до Відзиву.

Підсумовуючи викладене вище, вважає, що здійснена відповідачем виплата страхового відшкодування у розмірі 78 183 грн. є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги представника позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

01.09.2021 року представником позивачки ОСОБА_1 , - адвокатом Бочаровим А.В., було подано до суду відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_1 , - адвокат Бочаров А.В., зазначає, що ознайомившись із доводами викладеними відповідачем у своєму відзиві, позивач вважає їх необґрунтованими з урахуванням наступного.

Виплата ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» 50% страхового відшкодування є неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. У даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 , не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня.

З огляду на наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» у повному обсязі.

Судове засідання по справі було призначено на 31.08.2022 року в режимі відео конференції поза межами суду.

В судовому засіданні представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» Чала І.М., заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважала їх безпідставними.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Однак представник позивача ОСОБА_1 ,- адвокат Бочаров А.В., подав до суду заяву, відповідно до якої просив суд, розглядати справу без участи сторони. На задоволені позовних вимог наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

27.12.2018 року о 17:40 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Opel VECTRA", р. н. НОМЕР_2 , здійснив рух по вул. Центральна в с. Бритівка, з боку м. Білгород-Дністровський в напрямку с. Монаши в Білгород-Дністровському районі Одеської області, скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку та у безпосередній близькості до рухаючогося транспортного засобу змінив напрямом свого руху ліворуч.

В наслідок вказаної події ДТП велосипедист ОСОБА_3 , від отриманих тілесних ушкоджень в той же день помер в КУ «Білгород-Дністровська ЦРЛ», куди був доставлений для надання медичної допомоги.

З довідки про причину смерті № 348 виданою лікарем Білгород-Дністровського районного відділення від 28.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причиною смерті стало те, що велосипедист був травмований при зіткненні з легковим автомобілем.(а.с.36)

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є дружиною загиблого у ДТП ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 12.01.1990 року.

На момент ДТП єдиними членами сім`ї загиблого ОСОБА_3 , першого ступеня спорідненості були, дружина та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 26.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , потребувала утримання оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати, та перебувала на утримані свого чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 , працював в ТОВ «Медико-інструментальний завод Медапарат» з 20.02.2006 року по 27.12.2018 року на посаді Слюсар-ремонтник. Дохід його за період 01.01.2018 року по 27.11.2018 року склав 48 595,03 грн. Вказаний факт підтверджується довідкою від 27.12.2018 року № 0А00-000073.

Судом встановлено, що з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000870 від 27.12.2018 року, закрите на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З вищезазначеної постанови вбачається, що смерть ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з травмою утвореною при ДТП - відкритою черепно-мозковою травмою, спинальною травмою, складові якої наступні: множинні забійні рани, садна обличчя, голови. Крововиливи в м`яких покривах кісток склепіння черепа. Відкритий перелом кісток склепіння черепа Крововиливи під тверду мозкову оболонку. Крововиливи під павутинну мозкову оболонку. Закритий перелом тіла 7-го шийного хребця з ушкодженням спинного мозку. Виявленні тілесні ушкодження виникли внаслідок ударної травмуючої дії тупих твердих предметів, на що вказують наявність забійних ран, саден, наявність закритого перелому 7-го шийного хребця.

Виявлені тілесні ушкодження у відповідності до п. 2.1.2, 2.1.3, б) правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р. мають ознаки тяжких по критерію небезпеки для життя.

У постанові про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 р. зазначено: "згідно висновку експерта № 12-1/1765 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях велосипедиста ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2. ПДР України не вбачається, але вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля "Opel Vectra" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Крім цього, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.

Також, постановою слідчого встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, невідповідності дій велосипедиста ОСОБА_5 вимогам пункту 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Як висновок, постановою слідчого встановлено: "Таким чином встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди та тяжкими наслідками. Цей факт свідчить про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України".

У той же час, встановлено, що чинником настання аварійної обстановки є власні необережні дії велосипедиста ОСОБА_3 , що виразились в порушенні ним вимог пунктів 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки будучи неуважним під час керування велосипедом, він змінив напрямок свого руху ліворуч у безпосередній близькості до іншого рухомого транспортного засобу, та перед зміною напрямку руху не переконався, що це не створює небезпеки йому або іншим учасникам дорожнього руху.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО № 0085150), який діяв на момент настання ДТП, що відбулась 27.12.2018 року.

Судом встановлено, що відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 78 183 грн. (134 028 грн : 2), про що представника позивача було повідомлено листом за вих. № 189/13.

Станом на 15.02.2021 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 78 183 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Таке рішення відповідач обґрунтовує зокрема тим, що п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судом встановлено, що інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 року, відсутня.

Крім того, не зазначено доказів умислу, ні доказів непереборної сили велосипедиста ОСОБА_3 , не надано, а тому підстави для звільнення відповідача як страховика, від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Таку ж правову позицію висловив у своєї постанові Верховний суд по справі № 447/2438/16-ц від 02.10.2019 року. Так в постанові суд зазначив наступне: «Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).»

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або на підставі завдання, особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець або замовник.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця чи замовника, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року справа № 6-108цс13 та постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №357/12491/18).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.)

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Згідно ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 78 183 грн. (134 028 грн : 2), про що представника позивача було повідомлено листом за вих. № 189/13.

Станом на 15.02.2021 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 78 183 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Таке рішення відповідач обґрунтовує зокрема тим, що п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судом встановлено, що інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 року, відсутня.

Крім того, не зазначено доказів умислу, ні доказів непереборної сили велосипедиста ОСОБА_3 , не надано, а тому підстави для звільнення відповідача як страховика, від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Щодо розміру моральної шкоди, заявленого позивачем, суд вважає необхідне назначити наступне.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 , оцінює величину недоплаченої моральної шкоди, заподіяну їй смертю чоловіка у 11169,00 грн., обґрунтовуючи її перенесеними нею моральними переживаннями, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаними з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, таким чином суд вважає частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок ПРАТ «Європейський страховий Альянс» в розмірі 5584 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і в жодному разі не можна оцінити життя людини у будь-яке матеріальне відшкодування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що саме з відповідача ПРАТ «Європейський страховий Альянс» на користь позивачки ОСОБА_1 , підлягаю стягненню моральна шкода в розмірі 5584 грн. 50 коп. грн.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог до відповідача ПРАТ «Європейський страховий Альянс» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування за спричинену шкоду втратою годувальника яка становить 67014 грн. задовольнити, в частині вимог до відповідача ПРАТ «Європейський страховий Альянс» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, задовольнити частково в сумі 5584 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» (ПРАТ: «Європейський страховий Альянс»), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), недоплачене страхове відшкодування в загальній сумі 72598 грн. 50 коп., з яких 67014 грн. недоплачене страхове відшкодування за спричинену шкоду втратою годувальника, та 5584 грн. 50 коп. недоплачене страхове відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя