Справа № 161/6312/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/648/22 Категорія: 68 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2022 року про забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя, а саме: квартири по АДРЕСА_1 , транспортних засобів Volvo XC90 , н.з. НОМЕР_1 та BMW X6, н.з. НОМЕР_2 , корпоративні права на ТОВ "Гефест Плаза". Одночасно позивачка подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного майна, яку мотивувала тим, що в неї є достатні підстави вважати, що з метою ускладнення чи невиконання у подальшому рішення суду щодо поділу майна подружжя відповідач може вчинити дії з відчуження спірного майна. Наполягала на тому, що обраний вид забезпечення позову співмірний із пред`явленими позовними вимогами.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2022 року заяву задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: 1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; 2) транспортний засіб Volvo XC90, н.з. НОМЕР_1 ; 3) транспортний засіб BMW X6, н.з. НОМЕР_2 . В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Застосовано заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 10 000,00 грн, та надати суду оригінал відповідного платіжного документу.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду в частині відмовлених вимог, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, вказує, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просила ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі та скасувати заходи зустрічного забезпечення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначала, що в оскаржуваній ухвалі суд дійшов помилкового висновку про відмову у здійсненні заходів забезпечення позову щодо майна, яке належить ТОВ «Гефест Плаза», хоча нею подано витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, яке засвідчує наявність у даного товариства нежитлового приміщення площею 381, 4 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яке було придбано відповідачем за час спільного проживання з нею однією сім`єю. Вважає, що наявні всі підстави вважати, що відповідач хоче використати будь-які можливості для уникнення законного поділу спільно набутого майна та його значного знецінення, що являється порушенням її прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 вказує, що доводи апеляційної скарги є надуманими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

05 липня 2022 року ОСОБА_4 також подав апеляційну скаргу на дану ухвалу суду, в якій просить скасувати її в частині накладення арешту на транспортні засоби.

Апеляційна скарга мотивована тим, що накладення арешту судом на транспортний засіб Volvo XC90 та транспортний засіб BMW X6, які вже не належать відповідачу на праві власності, є помилковими у зв`язку із наданням до суду позивачем недостовірної інформації. Вказує, що дані транспортні засоби дійсно перебували у його власності певний період часу. Однак ще під час шлюбу вони були відчужені, про що не могла не знати позивачка, оскільки вона є суб`єктом електронного декларування та інформацію про майно сім`ї щорічно подавалась та подається в електронних деклараціях на підставі офіційних даних, отриманих у повноважних органах. На підтвердження зазначеного ОСОБА_4 долучено копію відповіді ТСЦ МВС №0741 від 29.06.2022 за №31/3/1-2055.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не було подано.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції мотивував висновки тим, що між сторонами виник спір майнового характеру щодо поділу спільного майна подружжя. Установивши на підставі поданих доказів, що предметом поділу між подружжям є квартира за адресою АДРЕСА_1 , а також транспортні засоби BMW Х6, VOLVO XC90, які оформлені за відповідачем, тому, на думку суду, дійсно є необхідність вжиття заходів щодо спірного майна з метою запобігання можливості відчужити майно до вирішення спору по суті, що може ускладнити виконання рішення у даній справі. Тому суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту нерухомого та рухомого майна у вигляді квартири та транспортних засобів. Щодо вимог про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту (заборони відчуження) нерухомого майна, яке належить ТОВ «Гефест Плаза», то суд у задоволенні цієї частини заяви відмовив, оскільки це майно не є предметом поділу, так як позовні вимоги включають у себе вимогу про визнання за позивачкою 50% корпоративних прав ТОВ "Гефест Плаза". Разом з тим, суд вказав, що ТОВ «Гефест Плаза» не залучене до участі у справі, а накладення такого арешту буде неспівмірним втручанням у господарську діяльність юридичної особи. Крім того, судом застосовано зустрічне забезпечення з метою унеможливлення зловживання заявником своїми процесуальними правами та для забезпечення можливих збитків відповідачу в сумі 10000 грн.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують.

В оцінці доводів апеляційних скарг апеляційний суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, належне відповідачеві. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення ».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна подружжя, в ході якого позивачка пред`явила позовні вимоги про визнання за нею права власності на частину квартири та на Ѕ транспортних засобів BMW x6, VOLVO XC90, а також на 50 % корпоративних прав ТОВ "Гефест Плаза" і 1/2 частини банківського вкладу, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та транспортні засоби.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване на запобігання розпорядженню майном та жодним чином не обмежує відповідача у праві користування цим майном.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 не обґрунтувала наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна, належного ТОВ «Гефест Плаза». Разом з тим, суд бере до уваги і правові висновки, висловлені в судовому рішенні ВП ВС від 29.06.2021 у справі №916/2813/18, в якому ВП оприлюднила своє розуміння застосування рішення Конституційного Суду від 19.09.2012 №17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.61 СК України «Об`єкти права спільної сумісної власності», що майно подружжя, яке було внеском у товариство або в статутний капітал приватного підприємства, стає власністю підприємства (товариства).

При цьому суд вірно зауважив, що обраний позивачем вид забезпечення позову є фактичним втручанням у господарську діяльність ТОВ «Гефест Плаза».

Доводи ж позивачки в апеляційній скарзі щодо недоцільності застосування судом зустрічного забезпечення жодними доказами не підтверджені, а тому не беруться апеляційним судом до уваги як необгрунтувані.

Щодо вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 апеляційний суд зазначає наступне.

Зі змісту даної апеляційної скарги слідує, що відповідач не згідний з оскаржуваною ухвалою суду в частині накладення арешту на транспортний засіб Volvo XC90, НОМЕР_1 та транспортний засіб BMW X6, НОМЕР_2 .

При зверненні з позовом ОСОБА_3 ставила вимоги про поділ майна подружжя, зокрема, і щодо спірних транспортних засобів, при цьому не вказуючи про їх відчуження відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується факт придбання у період шлюбу даного рухомого майна.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та надана ним відповідь адміністратора ТСЦ МВС № 0741 від 29.06.2022 р. № 31/3/1-2055 про те, що спірні транспортні засоби на даний час йому не належать, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки у повній мірі не стверджують зазначеного факту, так як її зміст є суперечливим. Так, у першому абзаці даної відповіді вказано, що згідно інформаційних баз даних НАІС, за ім"ям відповідача ОСОБА_4 зареєстровано зазначені транспортні засоби, хоча також вказуються дати їх відчуження.

Аналізуючи інформацію в даній відповіді в сукупності з довідкою, наданою до справи позивачкою, від 26.04.2022 року, де вказано, що власником транспортних засобів, які є предметом поділу в цій справі, станом на день розірвання шлюбу - 23.09.2021 року - є ОСОБА_4 . Апеляційний суд встановив, що дані письмові документи містять в собі суперечності та не можуть слугувати достатніми доказами, а покликання сторони відповідача на дані, внесені в декларацію позивачки, нічим не підтверджені, тому колегія суддів не може дійти висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача з мотивів порушення його прав та скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку заявленим позовним вимогам і дійшов мотивованих висновків про часткову обґрунтованість заяви про забезпечення позову та відповідність її положенням частини десятої статті 150 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді